KONČNO NEKADILCI

BREZ TRUDA IN ZA VEDNO

Naslov izvirnika: Easy Way To Stop Smoking

O Allen Carr 1985, 1991, 1997

O za slovensko izdajo Mladinska knjiga Založba, d.d., Ljubljana 2001

Prevedla Katarina Ivana Ilustriral Božo Kos Grafično oblikoval Qui Opremila Suzana Duhovnik

Mladinska knjiga Založba, d.d.

Glavni direktor Milan Matos

Direktor Splošnega založništva Riko Rižnar

Natisnila tiskarna Skušek, d.o.o.

Ljubljana 2001

Vse informacije o knjigah Založbe Mladinska knjiga lahko dobite tudi na internetu: http://www.emka.si

CIP - Kataložni zapis o publikaciji Narodna in univerzitetna knjižnica,

Ljubljana

613.84

CARR, Allen

Končno nekadilci - brez truda in za vedno! / [Allen Carr]; [prevedla Katarina Ivana; ilustriral Božo Kos]. - Ljubljana; Mladinska knjiga, 2001

Prevod dela: Easy way to stop smoking

ISBN 86-11-16227-7 1. Gl. stv. nasl. 115204608

Brez pisnega dovoljenja Založbe je prepovedano reproduciranje, distribuiranje, javna priobčitev, predelava ali druga uporaba tega avtorskega dela ali njegovih delov v kakršnemkoli obsegu ali postopku, vključno s fotokopiranjem, tiskanjem ali shranitvijo v elektronski obliki v okviru določil Zakona o avtorskih in sorodnih pravicah.

Vsem kadilcem, kijih nisem mogel ozdraviti.

Upam, da vam bo knjiga pomagala do

osvoboditve.

In za Sida Suttona, toda predvsem za Joyce.

Al len Carr's

To Stop Srn o ki n g

Allen Carr je leta 1958 postal visokokvalificirani knjigovodja in opravljal je revizorsko delo v gospodarstvu. V poklicu, ki si gaje izbral, je bil uspešen, toda njegova zloraba tobaka, sto cigaret na dan, gaje spravljala v obup. Po neštetih neuspelih poskusih, da bi nehal kaditi po kateri od metod, je leta 1983 končno odkril tisto, na kar je bil čakal ves svet - kako lahko nehamo kaditi brez muke in za zmeraj. Odkar je opustil knjigovodstvo, da bi "ozdravil kadilce tega sveta", je Allen z neverjetnim uspehom svoje metode le še utrdil njen ugled. Zdaj velja za vodilnega svetovnega strokovnjaka za pomoč kadilcem pri odvajanju od kajenja. Kadilci z vsega sveta so ga obiskovali v Londonu, da bi se udeležili tečajev v njegovi kliniki; danes se mreža njegovih klinik razprostira po vsem svetu. Allen Carr's Easy Way To Stop Smokingje svetovna uspešnica - prodali so jo v več kot milijon izvodih in izdali že v petnajstih jezikih sveta.

Vse nas, ki smo jo pripravljali v slovenščini, seje dotaknila tako, kot je bilo pričakovati; nekadilci so spoznali, kaj muči polovico človeštva (ki ga zdaj razumejo mnogo bolje), kadilci pa so nehali kaditi - in vedo, da so nehali za zmeraj!

Kazalo

Predgovor - 1

Uvod -2-

Nisem še srečal nepoboljšljivega kadilca - 5

Preprosta metoda - 8

Zakaj je nehati kaditi tako težko - 11

Nizkotna past - 15

Zakaj naprej kadimo - 17

Zasvojenost z nikotinom -18

Pranje možganov in speči partner - 24

Omilitev abstinenčnih pojavov - 30

Stresne situacije - 31

Dolgočasje - 33

Koncentracija - 34

Sprostitev - 36

Kombi cigarete - 38

Čemu se odrekam? - 40

Samozasužnjitev - 44

Občuten tedenski prihranek - 46

Zdravje -49

Energija - 53

Sprošča me in vliva mi samozaupanje - 54

Grozeče črne sence - 55

Prednosti kajenja - 56

Metoda "moči volje" - 57

Manj kaditi? Pozor, tudi to je past! - 63

Samo še ena cigareta - 66

Priložnostni kadilec, najstnik, nekadilec - 68

Skrivni kadilec - 74

Družbena navada? - 75

Pravi trenutek - 77

Bom cigarete pogrešal? - 81

Se bom zredil? -83

Izogibajte se nepristnim motivacijam - 85

Preprosta metoda prenehanja kajenj a - 87

Obdobje odvajanja - 92

Samo en dim potegnem - 96

Bo zame težje? - 97

Glavni vzroki za neuspeh - 99

Nadomestki - 100 -

Naj se izogibam skušnjavam? - 102 -

Trenutek razsvetljenj a - 104 -

Zadnja cigareta - 107 -

Se zadnje svarilo - 108 -

Pet let izkušenj - 109 -

Pomagajte kadilcem, ki so še ostali na potapljajoči se ladji - 115 -

Nasvet nekadilcem - 118 -

Finale: Pomagajte napraviti konec temu škandalu - 120 -

OPOZORILO ZA KONEC -123-

Predgovor

Končno je tukaj, čudežna odvajalna "kura", na katero so čakali kadilci! Odlikujejo naslednje:

učinek j e takoj šen,

uspeh je tudi pri hudih kadilcih prepričljiv,

ni krčevitih abstinenčnih pojavov,

ne zahteva preveč volje,

ni šok-metoda,

odpoveduje se pripomočkom in ničvredni šari,

še zredili se ne boste,

in učinek je trajen.

Kadite? No, potem le berite naprej.

Če sami ne kadite in ste knjigo kupili za koga drugega, ki vam je pri srcu, gaje treba le prepričati, dajo prebere. Če vam to ne uspe, jo preberite sami; zadnje poglavje vsebuje napotke, kako boste lahko kadilcu, o katerem je beseda, približali bistvene navedene točke - pa tudi, kako boste svoje otroke obvarovali pred tem, da bi začeli kaditi. Naj vas ne zavede dejstvo, da se cigarete vašim otrokom zde odvratne. Vsi otroci se odzivajo tako, dokler niso sami zasvojeni.

- 1

Uvod

"Ozdravil bom kadilce tega sveta. "

Tako sem rekel svoji ženi. Mislila je, da se mi je zmešalo. Razumljivo, ko pa je morala opazovati, kako sem se približno vsaki dve leti resno zagnal, da bi sam nehal kaditi. No, še bolj razumljivo, če upoštevate, da sem po svojem zadnjem poskusu tulil kot majhen otrok, ker sem po šestih mesecih peklenskih muk spet doživel neuspeh. Jokal sem, ker sem vedel, da bom moral kaditi do konca življenja, če tokrat ne uspem. Za ta poskus sem porabil tako veliko energije, da mi je bilo jasno, da nikoli več ne bom nabral moči, da bi še enkrat pretrpel tako mučeništvo. Celo še bolj razumljivo, če pomislite, da sem to rekel ženi takoj za tem, ko sem ugasnil svojo zadnjo -in dokončno - cigareto. Ne le, da sem imel samega sebe za ozdravljenega, ne, hotel sem ozdraviti še vse ostalo človeštvo!

Če se ozrem na svoje preteklo življenje, se mi zazdi, kakor da bi bilo vse moje dotedanje obstajanje eno samo pripravljanje na to, da rešim problem kajenja. Celo osovražena leta mojega šolanja in revizorskega dela v gospodarstvu so bila neprecenljive vrednosti, ker so mi pomagala, da sem razrešil skrivnosti pasti zasvojenosti z nikotinom. Pravijo, da velikih množic ljudi ni mogoče trajno voditi za nos, a mislim, daje tobačna industrija leta in leta počela prav to. Menim tudi, da sem bil prvi, ki je resnično razumel mehanizem nikotinske zasvojenosti. Če se vam zdim domišljav, naj hitro dodam, da to ni bila moja zasluga, kratko malo se je tako napletlo iz mojih življenjskih razmer.

Tisti pomembni dan je bil 15. julij 1983. Takrat nisem ušel s kakega otoka kaznjencev, a verjamem, da noben pobegli kaznjenec ne bi mogel občutiti večjega olajšanja kot jaz, ko sem tega dne ugasnil zadnjo cigareto. Zavedel sem se, da sem odkril nekaj, o čemer vsak kadilec le sanja: preprosto metodo, kako nehati kaditi. Potem ko sem jo preizkusil na prijateljih in sorodnikih, sem se osamosvojil, postal svetovalec in začel pomagati drugim kadilcem pri osvobajanju od njihove zasvojenosti.

Prvo verzijo te knjige sem napisal leta 1985. Na to idejo me je napotil eden mojih "neuspehov", mož, ki ga opisujem v 25. poglavju. Dvakrat meje poiskal in vsakič sva sestanek zaključila z obojestranskim izbruhom joka. Bil je silno razburjen in ni mi ga uspelo sprostiti toliko, da bi mogel dojeti moje besede. Tedaj se mi je porodila misel, da bo to lahko prebral, kadar koli bo pri volji in kolikokrat bo hotel, če bom vse zapisal, in da mu bo to pomagalo dojeti bistvo.

Ta uvod pišem za novo izdajo te knjige. Če pogledam na ovitek prve izdaje, vidim majhno rdečo puščico, ki priča o tem, daje bila knjiga dolga

leta uspešnica. Mislim na tisoče pisem, ki sem jih prejel od kadilcev in njihovih domačih z vsega sveta, na njihovo zahvalo, da sem knjigo napisal. Žal nimam časa, da bi odgovoril na vsa ta pisma, toda vsako zase me raduje - že eno samo pismo bi bilo zadostna nagrada za ves trud.

Ne morem se nehati čuditi, da se še vedno vsak dan naučim česa novega o pojavu kajenja. Kljub temu pa ostanejo osnovni miselni tokovi te knjige v veljavi. Nič ni brezhibno, toda pri nekem poglavju ne bi spremenil prav ničesar, pri tistem namreč, ki mi je šlo najlahkotneje izpod peresa in je slučajno tudi najljubše poglavje večine bralcev: 21. poglavje.

K svoji svetovalski praksi lahko zdaj primaknem še pet let vrnitvenih sporočil o sami knjigi. V primerjavi s prvotno izdajo sem naredil nekaj sprememb za boljšo in jasnejšo sporočilnost. Pri tem sem imel pred očmi predvsem primere, pri katerih je bila moja metoda odpovedala, in sem skušal ugotoviti vzroke neuspeha. Pri večini teh primerov gre za mladostnike, ki so jih starši prisilili, da so prišli k meni, pa sami nikakor niso hoteli nehati kaditi. Celo tri četrtine takih kadilcev lahko ozdravim. Včasih je med njimi pravi "neuspeh" kdo, ki ga muči obupna želja, da bi nehal kaditi, tako kot mož iz 25. poglavja. To me globoko prizadene, včasih prebijem noči brez spanca, ko razglabljam, kako bi prodrl do takega kadilca. Krivde za take udarce v prazno ne pripisujem kadilcu, to ni njegov neuspeh, ampak moj, saj mi ni uspelo, da bi mu jasno dopovedal, kako preprosto je nehati in kako zadovoljno bo njegovo življenje, ko bo pobegnil iz tega zapora. Vem, da lahko vsak kadilec z lahkoto in užitkom preneha kaditi, toda nekateri ljudje so tako utečeni v svoje miselne kolesnice, da njihove fantazije ni več mogoče pognati v tek - strah pred prenehanjem jih ovira, da bi se odprli novim mislim. Nikoli ne dojamejo, da so cigarete izzvale in sprostile ta strah, in daje največji dobitek po prenehanju kajenja prav to, da se strah razblini.

Prvo izdajo te knjige sem posvetil 16 do 20 odstotkom tistih, ki jih nisem mogel ozdraviti. Svoje konzultacije opravljam na podlagi garancije, da vsi tisti, pri katerih poskus spodleti, dobijo svoj denar nazaj.

V teku let so mojo metodo večkrat kritizirali, toda jaz vem, da deluje pri vsakem kadilcu. Najpogosteje slišim pritožbo: "Pri meni vaša metoda ni delovala". Kadilci mi nato povedo, da so v polovici primerov ravnali prav nasprotno od mojih napotkov - potem pa ne doumejo, zakaj še zmeraj kadijo! Predstavljajte si, da vse življenje tavate sem in tja po labirintu, ne da bi našli izhod. Jaz imam načrt labirinta in vam pravim: "Zdaj se obrnite na levo, potem pojdite na desno," in tako naprej. Če boste izpustili en sam smerokaz, bodo tudi preostali napotki brez pomena, vi pa ne boste nikoli prišli iz labirinta.

Prvotno sem opravljal svetovanja za posameznike. Za konzultacije sem lahko pridobile najbolj obupane kadilce. Imeli so me za neke vrste mazača. Danes veljam za vodilnega strokovnjaka za odvajanje od kajenja in k meni pripotujejo ljudje z vseh koncev sveta. Zdaj vedno vodim skupinska svetovanja z osmimi kadilci, pa vseeno ne morem poskrbeti za vse kadilce, ki se obrnejo name, čeprav ne delam za svojo dejavnost nobene reklame. Če me boste iskali v telefonskem imeniku, pri mojem imenu ne boste našli nobenega zaznamka o kajenju.

Skoraj pri vsakem sestanku je navzoč kak nekdanji alkoholik ali narkoman, odvisnik od heroina, ali pa kdo, ki si je nakopal več vrst zasvojenosti. Preizkusil sem svojo metodo na alkoholikih in zasvojencih s heroinom in odkril, da jih je lažje ozdraviti kot kadilce, seveda, če se prej niso udeležili kakšne terapije skupine Anonimnih alkoholikov in podobnega. Metoda deluje pri vseh odvisnikih od drog.

Najbolj me vznemirja dejstvo, kako hitro nekdanji zasvojenci spet zapadejo v svojo odvisnost, kar velja enako za kadilce kot za heroiniste ali alkoholike. Najganljivejša pisma, ki jih dobim, prihajajo od kadilcev, ki so brali to knjigo ali se s pomočjo mojega videa rešili svoje zasvojenosti, kasneje pa se spet vdali mamilu. Najprej so vsi veseli zaradi tega, ker so se rešili ječe, a potem se spet ujamejo v past in morajo ugotoviti, da drugič metoda ne deluje več. Veliko mi je do tega, da bi rešil tudi ta problem in pomagal tem kadilcem, da bi se ponovno rešili zasvojenosti, pa tudi pojasnil povezave med alkoholom, drugimi drogami in kajenjem. Toda opažam, da je to tema za posebno knjigo. Pravkar jo pripravljam.

Najpogosteje mi očitajo, da knjiga vsebuje neprestano ponavljanje. Zaradi tega se tudi ne opravičujem. V knjigi razlagam, da glavni problem ni v telesni odvisnosti, temveč v pranju možganov, ki se ji priključi. Ironično je pri tem dejstvo, da se nad ponavljanjem pritožujejo kadilci, za katere kaže, da jim ne bo uspelo. Sprašujem se, kako to.

Kot rečeno, veliko me hvalijo, nekaj pa tudi kritizirajo. V začetku so me zdravniki gledali z nezaupanjem, danes pa so moji vneti privrženci. Najbolj ljubek kompliment, ki sem ga dobil mi je dal prav neki zdravnik. Rekel je samo: "Želel bi si, da bi sam napisal to knjigo".

1. Nisem še srečal nepoboljšljivega kadilca

Morda bi najprej pojasnil, zakaj sem se prav jaz čutil poklicanega, da napišem to knjigo. Ne, nisem ne zdravnik ne psiholog; moje kvalifikacije so dosti bolj primerne. Triintrideset let sem bil zagrizen kadilec. Ob slabih dnevih sem v zadnjih letih pokadil 100 cigaret dnevno, vendar nikoli manj kot tri škatlice vsak dan.

V svojem življenju sem se lotil na ducate poskusov, da bi nehal kaditi. Enkrat že šest mesecev nisem kadil, pa bi še vedno najraje skočil iz kože; postavljal sem se zraven kadilcev, da bi užil vsaj kak tobačni oblaček, na vlaku sem vedno sopel v oddelek za kadilce.

Kar zadeva zdravje, je večina kadilcev prepričanih, da bodo že nehali, "... preden me zadene". Dosegel sem stopnjo, ko sem se natanko zavedal, da me kajenje ubija.

Zaradi pritiska neprestanega kašlja sem imel kronične glavobole. V veni, ki teče navpično po sredini možganov, sem lahko čutil stalno utripanje in trdno sem verjel, da mi lahko v glavi vsak hip nekaj eksplodira in bom umrl zaradi možganske krvavitve. To meje sicer vznemirjalo, vendar me ni pripravilo tako daleč, da bi resno hotel nehati kaditi.

Dosegel sem že stadij, ko tudi poskušal nisem več.

Pravzaprav mi kajenje ni prinašalo dosti užitka. Večina kadilcev kdaj trpi za blodno predstavo, dajim sem in tja kaka cigareta kratko malo prija, a z menoj ni bilo nikoli tako. Okus in vonj po tobaku sem zmeraj sovražil, a domišljal sem si, da mi cigarete pomagajo pri sprostitvi.

Dale so mi pogum in samozaupanje in zmeraj sem se počutil bednega, če sem skušal nehati kaditi, ker si nikoli nisem mogel zamisliti prijetnega življenja brez cigaret.

Končno meje žena poslala k terapevtu hipnotizerju. Priznati moram, da sem bil skrajno skeptičen, ker takrat o hipnozi nisem nič vedel, hipnotizerja sem si zamišljal kot kakega demonskega tipa s predirljivimi, kot nihalo švigaj očimi očmi. Vdajal sem se običajnim slepilom, ki si jih pač delajo kadilci o kajenju, razen enega - nisem se imel za človeka šibke volje. Vse drugo v življenju sem imel pod nadzorom. A cigarete so nadzirale mene. Verjel sem, da ima hipnoza opraviti z vsiljevanjem motivacij, in čeprav se nisem zaprl (kot večina kadilcev sem nujno hotel prenehati s kajenjem), sem si mislil, da mi nihče ne more dopovedati, da kajenja pravzaprav ne potrebujem.

Seansa se mi je zdela čisto zapravljanje časa. Terapevt seje trudil, da bi me s hipnozo pripravil do tega, da dvignem roke in naredim še različne druge stvari. Kazalo je, da ne gre nič, kakor bi moralo. Nisem izgubil

zavesti. Nisem padel v trans, vsaj tako sem bil prepričan, pa vseeno po tej terapiji nisem le nehal kaditi, še več, užival sem v poteku odvajanja, celo v obdobju vzdržnosti.

No, preden zdaj zdrvite iskat terapevta hipnotizerja, mi dovolite, da nekaj razčistimo. Terapija s hipnozo je neke vrste komunikacija; če vam je pri tem sporočeno nekaj napačnega, ne boste nehali kaditi. Le nerad kritiziram moža, ki sem ga sam obiskal, saj bi sicer že zdavnaj umrl, če ne bi bilo tako. Toda kaditi nisem nehal zaradi njegovih prizadevanj, temveč kljub tem. Tudi ne bi rad, da bi bilo videti, kot da hočem terapijo s hipnozo dajati v nič, nasprotno, delno jo uporabljam pri lastnih svetovanjih. Njen sugestivni učinek in silna moč se lahko uporabljata tako v dobro kot v slabo. Nikoli ne pojdite k terapevtu hipnotizerju, ki vam ga ni osebno priporočil kdo, ki ga spoštujete in mu zaupate.

V teh groznih kadilskih letih sem verjel, da moje življenje visi na cigaretah, raje bi bil umrl, kakor da bi se jim odrekel. Danes me pogosto sprašujejo, če me včasih ne popade stara sla. Odgovor: Nikoli, nikoli, nikoli prav nasprotno! Moje življenje je bilo čudovito. Ko bi me bilo kajenje spravilo v grob, bi se kljub temu ne mogel pritožiti. V življenju sem imel zelo veliko sreče, toda najčudovitejše, kar se mi je kdaj zgodilo, je bila osvoboditev od te nočne more, iz tega suženjstva, vseživljenjskega sistematičnega uničevanja lastnega telesa, za privilegij katerega je treba še drago plačevati.

Nekaj bi rad razčistil na samem začetku: nimam nagnjenj do mistike. Ne verjamem v čarovnike in vile. Moj razum je analitičen in nikakor ne bi mogel razumeti nečesa, kar bi se mi zdelo podobno goljufivi čarovniji. Začel sem brati znanstvene raziskave o hipnozi in kajenju. Nič od vsega, kar sem prebral, mi ni ponujalo prave razlage za čudež, ki seje zgodil. Zakaj je bilo prenehanje kajenja tako smešno preprosto, prej pa sem tedne in tedne trpel najstrašnejše depresije?

Veliko časa sem potreboval, preden sem prišel stvari do dna, predvsem zato, ker sem natikal konju uzdo od zadaj. Ugotoviti sem hotel, zakaj je bilo prenehanje tako preprosto, v resnici pa je problem v tem, da se je treba vprašati, zakaj imajo kadilci prenehanje kajenja za tako težavno. Kadilci govorijo o strašnih abstinenčnih pojavih, ko pa sem se hotel spomniti svojih, sem videl, da jih ni bilo. Nikakršnih telesnih bolečin nisem imel. Vse seje odigravalo v glavi.

Danes je moj poklic - in polna zaposlitev - v tem, da pomagam drugim sleči prisilni jopič njihove navade. Pri tem sem zelo zelo uspešen. Z mojo pomočjo je ozdravelo na tisoče kadilcev. Kar takoj pa bi rad poudaril: Nepoboljšljivega, zakrknjenega kadilca ni. Se vedno nisem srečal nikogar, ki bi bil tako odvisen od kajenja, kakor sem bil jaz (ali sem si to vsaj

domišljal). Vsakdo lahko neha kaditi, in sicer z lahkoto. V bistvu nas strah sili, da se oklepamo kajenja, strah, da življenje brez cigarete ni več tako vredno življenja, strah pred tem, da bomo morali trpeti zaradi občutka odpovedovanja. A nič ni dlje od resnice. Življenje "brez" je prav tako življenja vredno, v veliko pogledih neprimerno bolj prijetno, veselo, pri čemer je več zdravja, energije in denarja še najmanjša prednost.

Vsi kadilci lahko zlahka prenehajo kaditi - celo vi! Samo odprtega duha preberite preostanek te knjige. Več ko boste o tem razumeli, lažje vam bo. Celo če ne razumete niti besede in se le natanko ravnate po napotkih, vam bo šlo z lahkoto. Najpomembnejše: Ne boste se več vlekli skozi življenje in neprestano žalovali za cigaretami ali trpeli za občutki izgube. Le neverjetno se vam bo zdelo, zakaj ste tako dolgo kadili.

Se prej pa bi vas rad pred nečim posvaril. Samo dva vzroka sta, ki lahko mojo metodo pripeljeta do neuspeha:

1. ČE ODSTOPATE OD MOJIH NAVODIL

Nekaterim ljudem je moje trmasto vztrajanje pri določenih napotkih nadležno. Pozval vas bom, na primer, da ne poskušate kajenja omejiti, ali si pomagati s kakšnimi nadomestki, npr. slaščicami, žvečilnim gumijem ipd. (še posebno, če to nadomestilo vsebuje nikotin). V tem pogledu sem tako dogmatičen, ker se na to področje res spoznam. Ne bom zanikal, daje veliko ljudi, ki so res lahko nehali kaditi s pomočjo teh trikov, toda uspeli so njim navkljub. So ljudje, ki se lahko ljubijo v viseči mreži, a to ni najpreprostejša metoda. Vse, kar vam rečem, ima svoj smisel: olajšati vam odpoved kajenju in vam tako zagotoviti uspeh.

2. ČE VAM MANJKA RAZUMEVANJA.

Ne imejte ničesar za samoumevno. Ne sprašujte se le o ozadju tega, kar vam jaz govorim, temveč tudi o ozadju svojih nazorov in vsega, kar vas je o kajenju naučila družba. Vsi tisti, na primer, ki imate kajenje zgolj za slabo navado, se vprašajte, zakaj druge navade, tudi prijetne, lahko opustimo, medtem ko se je tako težko odvaditi nečesa, kar ima ogaben okus, kar nas stane premoženje in nas spravi pod rušo. Kdor meni, da mu je cigareta v užitek, naj se vpraša, zakaj lahko pusti ali opusti druge stvari v življenju, ki so neskončno bolj mikavne. Zakaj si morate eno prižgati in zakaj vas popade panika, če tega ne storite?

S

-7

2. Preprosta metoda

Cilj te knjige je, da vas notranje pripravi, da boste od prvega trenutka dalje začeli v dobrem razpoloženju, kakor da ste pravkar ozdraveli od neke strahotne bolezni v nasprotju z običajnimi metodami, pri katerih začnete z občutkom, da morate splezati na Mount Everest in naslednje tedne prebiti ob skominah po cigaretah in zavidanju vsem drugim kadilcem. Sčasoma se boste ob misli na cigarete samo še čudili. Le kako ste sploh kdaj mogli kaditi tako reč? Kadilce boste opazovali s sočutjem, ne z zavistjo.

Obvezno nehajte kaditi šele, ko boste prebrali vso knjigo do konca, seveda, če niste že nekadilec ali bivši kadilec. Morda se vam bo to zdelo nesmiselno, paradoksalno. Kasneje vam bom razložil, da cigarete ne naredijo prav nič za vas. Ena številnih ugank kajenja je, da, medtem ko kadimo eno od cigaret, le-to opazujemo in se lahko vprašamo, čemu jo pravzaprav vlečemo. Cigarete so dragocene šele, ko nobene nimamo. Toda vzemimo kratko malo, da se imate za zasvojenca z nikotinom, pa če vam je to všeč ali ne. Če ste prepričani o svoji zasvojenosti, se nikoli ne morete čisto sprostiti ali koncentrirati, ne da bi kadili. Torej ne skušajte nehati s kajenjem, preden knjige niste prebrali do konca. Pri branju bo vaš gon po kajenju postopoma pojemal. Toda ne začnite, če ste le na pol prepričani - to se utegne usodno končati. Ne pozabite: Samo po mojih napotkih se morate ravnati.

Če zdaj pogledam nazaj na pet let povratnih sporočil, odzivov na prvo izdajo te knjige, lahko rečem, da mi je navodilo, da je treba kaditi naprej, vse do tedaj, ko boste predelali knjigo do konca, prineslo več more kot vse drugo, če odmislim 28. poglavje - "Pravi trenutek". Ko sem sam nehal kaditi, je nehalo tudi veliko mojih sorodnikov in prijateljev, kratko malo zato, ker sem to storil jaz. Mislili so si: "Če uspe on, bo uspel vsak". V naslednjih letih sem pri tistih, ki jim ni uspelo, vedno znova navrgel kakšno pripombo, češ kako krasno je življenje v svobodi! Ko je nato izšla knjiga, sem jo poklonil tistim trdovratnežem, ki so še zmeraj puhali. Mislil sem si, dajo bodo prebrali, četudi bi bila to najdolgočasnejša knjiga pod soncem, že samo zato, ker jo je napisal eden od prijateljev. Čez mesece, ko sem izvedel, da se niso potrudili niti toliko, da bi jo prebrali do konca, sem bil presenečen in prizadet. Odkril sem celo, daje moj takratni najboljši prijatelj, ki sem mu poklonil podpisano izvirno izdajo, ne le ni prebral, ampak jo je kratko malo poklonil naprej. Tedaj sem bil prizadet, toda nisem upošteval groznega strahu, ki ga kadilcu nažene v kosti nikotin. Ta strah je lahko močnejši od vsakega prijateljstva. Sam sem skoraj zakrivil ločitev zaradi njega. Mati je nekoč vprašala mojo ženo: "Zakaj mu ne zagroziš, da ga boš zapustila, če

ne bo nehal kaditi?" Žena je odgovorila: "Ker me bo potem on zapustil". Sram me je priznati, a mislim, da je imela prav, tako velik je strah, ki ga v človeku vzbuja kajenje. Zdaj mi je jasno, da veliko kadilcev knjige zato ne prebere do konca, ker uvidijo, da bodo morali nehati kaditi, če jo hočejo prebrati. Nekateri zavestno preberejo le eno vrstico na dan, da zavlečejo usodni dan. Zdaj seveda vem, da na veliko kadilcev pritiskajo njihovi ljubljeni, naj berejo to knjigo. Poglejte enkrat s te plati: Kaj pa bi izgubili? Če po tem branju ne boste nehali kaditi, ne boste nič na slabšem, kakor ste bili prej IZGUBITI NIMATE KAJ, DOBITE PA TAKO VELIKO!

Če že nekaj dni ali tednov ne kadite več, pa niste čisto prepričani, ali ste kadilec, bivši kadilec ali nekadilec, potem pri branju te knjige kajenje pustite. Potem ste takorekoč že nekadilec. Zdaj gre le še za to, da vaši možgani dohite telo. Na koncu knjige boste srečni nekadilec.

Moja metoda je v osnovi popolno nasprotje običajnih metod odvajanja od kajenja. Normalna metoda sestoji iz tega, da sestavlja spisek občutno slabih strani kajenja in prepričuje: "Če se bom le zadosti dolgo odpovedoval cigaretam, me bo končno nuja po kajenju minila. Potem bom spet lahko užival življenje in ne bom več suženj tobaka".

To je logična metoda; na tisoče kadilcev vsak dan skuša s katero od teh metod prenehati s kajenjem. Vendar je to metodo zelo težko izpeljati uspešno, in sicer iz naslednjih razlogov:

Problem pravzaprav ne tiči v tem, da nehamo kaditi. Vsakič, ko cigareto ugasnete, prenehate kaditi. Prvi dan imate morda nujne razloge, da rečete: "Nočem več kaditi," a vsi kadilci imajo vsak dan svojega življenja take vzroke in ti so bolj trdni, kot si lahko mislite. Resnični vzrok tiči v tem, da drugi, deseti ali desettisoči dan, ko v šibkem trenutku, v rahlo okajenem trenutku ali celo v nekem močnem trenutku pokadite eno cigareto, in zato ker v igro vstopi zasvojenost z drogami, boste začutili željo po drugi cigareti in nenadoma boste spet kadili.

Ogroženost našega zdravja bi nas morala odvaditi kajenja. Naša pamet pravi: "Nehaj s tem. Bedak si," a v resnici nam je s tem otežila položaj. Kadimo na primer, ko smo nervozni. Recite kakemu kadilcu, daje na najboljši poti, da se ugonobi, in prvo, kar bo storil, je, da bo segel po cigareti. Pred bolnišnico Royal Marsden, najboljšo angleško kliniko za rakava obolenja, leži več cigaretnih ogorkov kot pred katero koli drugo angleško kliniko.

-9

3. Vse razloge za prenehanje kajenja pravzaprav otežujeta dva nadaljnja razloga. Prvič, vzbujajo občutek žrtvovanja. Vedno nas nekaj sili, da se odpovemo svojemu malemu prijatelju ali opori ali pregrehi ali užitku, kakorkoli že kadilec na to gleda. Drugič, ustvarjajo "plašnico". Ne kadimo iz razlogov, zaradi katerih naj bi nehali kaditi. Resnično vprašanje je: "Zakaj hočemo ali moramo to storiti?"

Bistvo te moje preproste metode je v naslednjem: Za začetek pozabite na vse vzroke, zaradi katerih bi radi nehali kaditi, poglejte svojemu cigaretnemu problemu v oči in zastavite si naslednja vprašanja:

Kaj mi prinaša kajenje?

Ali v tem resnično uživam?

Ali mi je res potrebno vse življenje vtikati te reči v usta, se z njimi dušiti in za to se drago plačevati?

Prijetna resnica je, da vam kajenje ne prinese prav ničesar. Naj povem to čisto jasno: Ne mislim na to, da pomanjkljivosti kajenja odtehtajo prednosti - to ve vendar vsak kadilec vse življenje. Mislim na to, da kajenje ne prinese sploh ničesar. Edina prednost, ki jo je kajenje kdaj imelo, je bila določena prednost v družbi; dandanes pa imajo celo kadilci kajenje za nesocialno vedenje.

Večina kadilcev čuti potrebo, da svoje kajenje racionalno pojasni, toda ti "razlogi" so vsi po vrsti slepila in zmote.

Najprej bomo pospravili s temi slepili in napačnimi sklepanji. Opazili boste, da se vam v resnici ne bo treba ničemur odpovedati. Ne samo to, kot nekadilec boste še obdarovani s čudovitimi, pozitivnimi stvarmi, z zdravjem in denarjem, da omenimo le dve od njih.

Kakor hitro bo odpihnilo utvaro, da življenje brez cigaret ni več tako polno užitkov, kakor hitro se boste ozavestili, da je življenje "brez" prav tako polno užitkov, celo veliko bolj, kakor hitro spodmaknemo tla občutku, da smo za nekaj prikrajšani ali da nekaj zamujamo, se bomo lahko vrnili k zdravju in prihranjenemu denarju - in k ducatom drugih dobrih razlogov, da nehamo kaditi. Ta spoznanja bodo postala dodatna pozitivna pomoč, ki vas bo podpirala pri dosegi vaše resnične želje: Uživati svoje življenje v vsej polnosti, potem ko ste se rešili tobačnega suženjstva.

- 10-

3. Zakaj je nehati kaditi tako težko

Razložil sem že, da me je ta tema začela zanimati zaradi lastne odvisnosti. Ko sem končno nehal kaditi, se mi je to zdelo kot pravljica. Pri svojih prejšnjih poskusih odvajanja sem tedne trpel za težkimi depresijami. Sem in tja sem bil razmeroma vesel, toda naslednji dan je depresija spet pritisnila. Kakor da bi skušal splezati iz zdrsljive lovilne jame - skoraj si že zgoraj, že vidiš sonce, pa spet zdrsneš v jamo. Končno si to cigareto spet prižgeš; odvratnega okusa je in trpinčiš si možgane, zakaj moraš to početi.

Eno od vprašanj, ki jih vedno zastavim kadilcem pred svetovanjem, je naslednje: "Hočete nehati kaditi?" V nekem smislu je to rahlo bedasto vprašanje. Vsi kadilci bi od srca radi nehali kaditi. Ko potem zakrknjenega kadilca vprašate: "Če bi lahko čas zasukali nazaj do trenutka, ko še niste bili zasvojeni z nikotinom - ali bi ob svojem današnjem videnju še začeli kaditi?", se odgovor večinoma glasi: "Kjepa!"

Vprašajte večino zakrknjenih kadilcev - to so tisti, ki ne mislijo, da kajenje škoduje njihovemu zdravju, ki jih ne skrbi, da bi jih družba ožigosala in si kajenje tudi finančno še lahko privoščijo (dandanes takih kadilcev ni več veliko) - "Ali spodbujate svoje otroke, naj kadijo?" in večina vam bo odgovorila: "Za nič na svetu!"

Vsi kadilci čutijo, da jih je obsedlo nekaj hudičevega. V začetnih stadijih si še prigovarjamo: "Saj bom spet nehal, no, ne danes, ampak jutri". Končno dosežemo točko, ko mislimo, da bodisi nimamo zadosti močne volje bodisi cigarete vsebujejo nekaj, kar moramo imeti, da lahko uživamo življenje.

Kakor sem že prej dejal, problem ni v tem, da ponazorimo, zakaj je prenehanje tako preprosto; veliko bolj je v tem, da razjasnimo, zakaj je tako težko. V bistvu je resnični problem ta, da moramo najti razlago, zakaj toliko ljudi sploh začne kaditi oziroma zakaj je nekoč kadilo več kot 60 odstotkov vsega prebivalstva.

Kajenje je ena sama uganka. Edini vzrok, zakaj vstopimo v ta svet, so tisoči, ki so že v njem. In vendar si želi vsak od njih, da bi sploh ne bil začel s tem, in še pove nam, da je to golo zapravljanje časa in denarja. A mi ne moremo čisto verjeti, da v tem ne uživajo. Kajenje imamo za znak odraslosti, zato se močno potrudimo, da postanemo odvisni. Nato prebijemo preostanek življenja tako, da otrokom vtepemo v glavo, da "Samo tega ne!'\ sami pa se poskušamo spet odvaditi.

Ostanek svojega življenja prebijemo tudi s tem, da drago plačujemo svojo muko. Povprečni kadilec, ki pride na en zavojček na dan, v svojem življenju zapravi deset milijonov tolarjev za cigarete. Kaj naredimo s tem

- 11 -

denarjem? (Manj hudo bi bilo, ko bi ga vrgli skozi okno.) Sistematično ga uporabljamo za to, da svoja pljuča skrepamo s karcinogenimi katranskimi snovmi in svoje ožilje postopoma mašimo in zastrupljamo. Vsak dan odtegnemo vsaki mišici in vsakemu organu svojega telesa več kisika, tako da smo vsak dan bolj lenobni. Obsodimo se na življenje v umazaniji, na zadah, porumenele zobe, ožgane maroge, na zapacane pepelnike in odvraten smrad postanega dima. To pomeni: dosmrtno suženjstvo.

Pol svojega življenja smo v položajih, ko nam družba kajenje prepoveduje (v šolah, podzemski železnici, v gledališču, bolnišnici, cerkvi ipd.); pri vsakem poskusu, da bi kajenje omejili ali prenehali z njim, se počutimo bedne. Drugo polovico svojega življenja sicer smemo kaditi, a si želimo, da nebi morali. Kakšen konjiček pa je to, ki bi ga srčno radi obesili na klin, če kadimo, a po njem hlepimo, če se mu je treba odpovedati? Vse življenje nas ima pol družbe za neke vrste gobavce in se temu ustrezno vede do nas; še najhuje pa je, da se sicer inteligentno, s pametjo obdarjeno človeško bitje doživljenjsko kaznuje s samozaničevanjem. Kadilec lahko sebe le zaničuje, če spet enkrat nepazljivo prebere drobno tiskano opozorilo vlade (o škodljivosti kajenja), če poteka kaka kampanja proti raku ali zadahu, če ima težave z dihanjem ali bolečine v prsih, če je osamljen kadilec v skupini nekadilcev. Kaj ima tedaj od tega, da mora hoditi skozi življenje s temi strašnimi črnimi sencami v ozadju svoje pameti? POPOLNOMA NIC! Zabava? Užitek? Sprostitev? Nekakšna pomoč? Injekcija energije? To so sama slepila, razen če menite, da je nositi pretesne čevlje neke vrste zadovoljstvo, ker je potem tako prijetno, ko jih sezujete!

Kakor sem že prej povedal, resnični problem ni samo v tem, da skušamo ugotoviti, zakaj se kadilcem zdi prenehati kaditi tako težko, temveč tudi v tem, zakaj kdo sploh kadi.

Verjetno boste rekli: "Že prav. Jaz to vem, ampak ko ste enkrat odvisni od cigarete, se je je zelo težko rešiti". A zakaj je vendar tako težko in zakaj moramo sploh kaditi? Kadilci iščejo odgovor na to vprašanje vse življenje.

Nekateri kadilci pravijo, da zato, ker se bojijo silovitih abstinenčnih pojavov. Toda resnični abstinenčni pojavi so pri odvajanju od tobaka tako šibki (glej 6. poglavje), da se večina kadilcev nikoli ne zave, da so zasvojeni z drogo.

Nekateri menijo, da cigarete dajejo določen globlji užitek. To ni res. Cigarete so umazane, odvratne stvari. Vprašajte vendar katerega koli kadilca, ki si domišlja, da kadi zgolj iz užitka, ali se odpove kajenju, ko mu zmanjka cigaret in lahko kupi le znamko, ki mu ne diši. Kadilci bi raje kadili stare konopljine vrvi kot nič. Užitek s tem nima nobene zveze. Meni prija jastog, toda nikoli nisem dosegel stadija, ko bi moral dnevno pospraviti

- 12-

dvajset jastogov. Druge stvari v življenju uživamo, vendar ne posedamo okrog vsi pobiti, če v danem trenutku niso dosegljive.

Nekateri kopljejo globoko po svoji duši za psihološkimi vzroki, za "freudovskim sindromom", za "otrokom na materinih prsih". V resnici pa je prav obratno: Kaditi običajno začnemo zato, ker hočemo pokazati, da smo odrasli in zreli. Ko bi morali javno pred vsemi ljudmi vleči cucelj, bi nam bilo to neznosno mučno.

Nekateri nasprotno mislijo, da imajo, če iz nozdrvi puhajo dim in ogenj, občutek, da so "macho". Tudi ta argument ne drži. V ušesu kadeča se cigareta bi bila videti prav smešna. Koliko bolj bedasto je šele v svoja pljuča vdihavati karcinogene katranaste snovi.

Nekateri pravijo: "Tako vsaj nekaj počnem z rokami!" Zakaj naj si potem prižgemo cigareto?

"To je oralna zadovoljitev". Zakaj potem prižgati?

"To je občutek, kako mi dim napolni pljuča". Grozljiv občutek - temu rečejo zadušitev.

Veliko jih je, ki verjamejo, da kajenje pomaga proti dolgočasju. Tudi to je zmota. Dolgčas je stanje duha.

Triintrideset let sem verjel, da me kajenje sprošča, mi vliva samozaupanje in daje pogum. Hkrati sem vedel, da me ubija in stane premoženje. Zakaj nisem šel k svojemu zdravniku in ga vprašal po kaki alternativi, ki bi mi ponudila sprostitev, samozaupanje in pogum? Tega nisem storil, ker sem vedel, da mi bo alternativo res ponudil. To ni bil moj resnični razlog, bilje le izgovor.

Nekateri pravijo, da kadijo le zato, ker kadijo njihovi prijatelji. Ste res tako neumni? Če je res tako, bodite veseli, da si vaši prijatelji ne odrežejo glave, da bi si pozdravili glavobol!

Največ kadilcev, ki o tem premišljujejo, nekega dne pride do zaključka, da je kajenje pač neka navada. Tudi to ni resnična razlaga, toda ker so morali ovreči vse druge razloge, kaže, da je to edino opravičilo, ki še ostane. Na žalost tudi ta ugotovitev ni logična. Vsak dan spreminjamo svoje navade, med njimi tudi take, ki nam nudijo precejšnje užitke. Moje prehranjevalne navade izvirajo se iz časov, ko sem kadil. Ne jem ne zjutraj ne opoldne; použijem le en obrok, in to zvečer. Toda na dopustu je moj najljubši obrok zajtrk. Tisti dan, ko se vrnem z dopusta, brez najmanjšega naprezanja spet vpeljem svojo normalno navado.

Zakaj vztrajamo pri neki navadi, ki je groznega okusa, nas ubija, nas stane celo premoženje, je umazana in nagnusna in bi se je srčno radi znebili, če je pa vse, kar bi morali storiti, to, dajo kratko malo opustimo? Zakaj je to tako težko? Odgovor je naslednji: To ni težko! Smešno preprosto je. Kakor hitro boste razumeli resnične vzroke, zaradi katerih kadite, boste s tem

- 13 -

prenehali - kratko malo tako. In najkasneje v treh tednih se boste le še čudili, kako to, da ste sploh tako dolgo kadili.

BERITE DALJE!

- 14-

4. Nizkotna past

Kajenje je najbolj prefinjena, nizkotna past, kar jih je. Nekaj tako genialnega si sploh ni mogoče izmisliti. Kaj nas v začetku zvabi vanjo? Tisoči odraslih, ki že tiče v njej. Celo svarijo nas, da je kajenje grda, odvratna navada, ki nas bo končno zdravstveno in finančno pokopala, toda ne moremo verjeti, da oni od nje nimajo nobenega užitka. Eden številnih tragikomičnih vidikov pri kajenju je dejstvo, da moramo trdo delati, preden nas zasvoji.

To je edina past v naravi, ki je brez vabe, brez koščka sira. Tisto, kar jo sproži, ni morda dejstvo, da bi cigarete izvrstno prijale, temveč da so ogabnega okusa. Ko bi prva cigareta odlično prijala, bi zazvonil alarmni zvonec, in kot inteligentni ljudje bi lahko razumeli, zakaj se polovica odraslih sama zastruplja. Toda ker je prva cigareta tako zoprnega okusa, se naši mladi možgani zazibljejo v gotovost, da nikoli ne bomo postali odvisni od nje, in prepričani smo, da lahko vsak čas nehamo, ker nam cigarete ne dajejo sploh nobenega užitka.

To je edina droga v naravi, ki človeka odvrača od tega, da bi dosegel svoj cilj. Mladi moški večinoma začnejo, ker hočejo dajati videz moške moči - nadeti si hočejo imidž Humphreva Bogarta ali Clinta Eastwooda. A moškost je zadnje, kar lahko čutimo po prvi cigareti. Ne upamo si inhalirati, in če kadimo preveč, smo pošteno vrtoglavi, potem pa nam je slabo. Le iz družbe ostalih fantov bi radi izginili in hitro odvrgli to umazanijo.

Deklice bi rade igrale svetovljanke, moderne ženske. Vsi smo jih že videli, kako so puhale svoje cigarete in bile pri tem videti prav groteskne. Ko se bodo fantje enkrat naučili kazati videz moške moči, deklice pa, da so "izkušene", si bodo želeli, da bi nikoli ne začeli s kajenjem.

Potem si skušamo vse življenje razložiti, zakaj kadimo, rotimo svoje otroke, naj se ne ujamejo v past in od časa do časa se sami skušamo rešiti iz nje.

Past je narejena tako, da se skušamo odvaditi kajenja samo v stresnih situacijah, najsi bo to zaradi zdravstvenih problemov, ker nimamo dovolj denarja ali kratko malo zato, ker nam je dovolj občutka, da nas obravnavajo kot izobčence.

Kakor hitro prenehamo, se na nas zgrne še več stresa (abstinenčni pojavi, ki se jih tako bojimo), vrhu vsega pa moramo prebiti še brez sredstva, ki nam je do tedaj lajšalo stres (naša stara bergla, cigareta).

Po nekaj dneh muk pridemo do spoznanja, da smo izbrali napačen trenutek. Čakati moramo na obdobje brez stresa, a takoj ko to pride, izgine tudi vzrok, zaradi katerega bi morali nehati. Seveda tako obdobje ne bo

- 15-

nikoli prišlo, saj tako vemo, da bo naše življenje vse bolj polno stresa. Ko zapustimo varno očetovo hišo, nas čakajo nove zadolžitve: osnovanje lastnega gospodinjstva, hipoteke, otroci, bolj odgovorne poklicne naloge ipd. Tudi to je zmota. V resnici sta najbolj stresni obdobji vsakega živega bitja zgodnje otroštvo in puberteta. Nagnjeni smo k temu, da zamenjujemo odgovornost s stresom. Kadilci avtomatično doživljajo več stresa, ker ga nikotin niti najmanj ne sprošča ali blaži, kakor bi jim rada dopovedala družba. Prav nasprotno: kajenje dela človeka še bolj nervoznega in napetega.

Celo kadilci, ki so se odvadili kajenja (večina to stori enkrat ali večkrat v svojem življenju), lahko čisto srečno in zadovoljno živijo svoje življenje, pa vseeno nenadoma spet zapadejo v zasvojenost.

Kajenje lahko primerjamo s položajem, v katerem se znajdemo, ko zaidemo v velikanski labirint. Kakor hitro smo v njem, se zameglijo in zmedejo naše misli in vse svoje preostalo življenje prebijemo ob poskusih, kako bi spet prišli ven. Marsikomu od nas to končno tudi uspe, toda kasneje pademo še enkrat v isto past.

Triintrideset let sem begal v labirintu sem in tja in iskal izhod. Prav tako kot vsi drugi kadilci kratko malo nisem spregledal. Zahvaljujoč spletu nenavadnih okoliščin, od katerih pa niti ena ni bila po moji zaslugi, mi je uspel beg. Nato sem hotel vedeti, zakaj se mi je to zdelo prej tako neznansko težko, potem, ko sem končno uspel, pa tako preprosto in me je celo napolnjevalo z zadovoljstvom.

Odkar sem nehal kaditi, je bil moj hobi, in kasneje moj poklic, razreševanje številnih ugank, ki nam jih zastavlja kajenje. To je kočljiva, fascinantna sestavljenka, takorekoč nerešljiva kot Rubikova kocka. Toda kot pri vseh zahtevnih vajah v potrpežljivosti je rešitev čisto preprosta - če jo poznaš. Jaz imam rešitev za prenehanje kajenja brez muk. Peljal vas bom iz labirinta in poskrbel, da ne boste nikoli več zašli vanj. Vse, kar morate storiti je, da sledite mojim napotkom. Če boste ubrali le eno napačno smer, so vsi drugi napotki brez pomena.

Se enkrat bi rad poudaril, da se lahko vsakdo odvadi kajenja preprosto in lahko; a prej moramo položiti karte na mizo. Ne, ne mislim tistih, ki nam naganjajo strah v kosti. Vem, da te že poznate, na voljo je dovolj informacij o škodljivosti kajenja. Ko bi vas bilo to lahko ubranilo pred kajenjem, bi bili že nehali. Mislil sem naslednje: Zakaj se nam zdi prenehanje tako težko? Da bi odgovorili na to vprašanje, moramo spoznati resnični vzrok, zaradi katerega še zmeraj kadimo.

- 16-

5. Zakaj naprej kadimo

Vsi začnemo kaditi iz neumnih razlogov, največkrat pod pritiskom skupine ali v družbi, toda zakaj še naprej kadimo, ko opazimo, da postajamo odvisni?

Povprečni kadilec nima pojma, zakaj kadi. Ko bi vedel za resnični vzrok, bi nehal. Pri svojih svetovalnih terapijah sem zastavil to vprašanje tisočem kadilcev. Pravi vzrok je pri vseh isti, toda odgovori so neskončno različni. Ta del konzultacij se mi zdi naj zabavnejši, pa tudi najbolj pretresljiv.

Vsi kadilci v najglobljem kotičku srca vedo, da so bedaki. Vedo, da pred zasvojenostjo niso imeli nikakršne potrebe, da bi kadili. Večina kadilcev se spominja, kako ogabnega okusa je bila prva cigareta, in so se morali zelo potruditi, da so iz sebe naredili odvisneža. Najbolj jih moti to, da nekadilci očitno ničesar ne pogrešajo in da sejim celo smejijo v brk (kar ob plačilnih dneh ali proračunskih debatah ni nič težko).

In vendar so tudi kadilci inteligentni, s pametjo obdarjeni ljudje. Vedo, da sprejemajo veliko tveganje, kar zadeva zdravje, ter da bodo v življenju za cigarete zapravili celo premoženje. Zato potrebujejo racionalno razlago, s katero lahko opravičijo to svojo navado.

Dejanski vzrok, zakaj kadilci nadaljujejo s kajenje, je prefinjena kombinacija dveh dejavnikov, ki ju bom razložil v naslednjih dveh poglavjih.

To sta:

ZASVOJENOST Z NIKOTINOM in

PRANJE MOŽGANOV.

- 17-

6. Zasvojenost z nikotinom

Nikotin, brezbarvna, oljnata spojina, je droga, ki jo vsebuje tobak; kadilca naredi odvisnega. Zasvojenost povzroča hitreje kot katera koli druga človeštvu znana droga, včasih zadostuje za to že ena sama cigareta.

Vsak poteg dima iz cigarete prenese majhno dozo nikotina skozi pljuča v možgane; ta mali odmerek deluje hitreje kot heroin, ki si ga "junkie" vbrizga v veno.

Če računamo, da lahko eno cigareto povlečemo dvajsetkrat, dobimo torej že od ene same cigarete dvajset nabojev droge.

Nikotin je hitro delujoča droga, vsebnost nikotina v krvnem obtoku pade trideset minut po kajenju približno na polovico, po eni uri na četrtino. To pojasnjuje, zakaj povprečni kadilec pokadi okrog dvajset cigaret na dan.

Takoj, ko kadilec ugasne svojo cigareto, začne nikotin hitro zapuščati njegovo telo, kadilec pa začne trpeti za abstinenčnimi pojavi.

Na tem mestu moram pospraviti s splošno razširjeno miselnostjo, ki jo imajo kadilci o abstinenčnih pojavih. Prepričani so, daje treba abstinenčne pojave enačiti s strahotno travmo, ki jih trpinči, ko skušajo ali so prisiljeni opustiti kajenje. Vendar ima ta travma v prvi vrsti psihične vzroke: Kadilec se čuti oropanega za svoje zadovoljstvo ali svojo oporo. Kasneje bom to razložil podrobneje.

Dejanski abstinenčni pojavi pri odvajanju od nikotina so tako šibki, da se večina kadilcev nikoli ne zave, da so odvisni, zasvojeni z drogo. Z izrazom "zasvojeni z nikotinom" mislimo da smo se kajenja kratko malo "privadili". Kadilci večinoma droge zgroženi zavračajo, a so sami prav to -odvisni od drog. Na srečo se da te droge preprosto rešiti, toda najprej je treba priznati, da ste zasvojeni.

Pri odvzemu nikotina ni nobenih telesnih bolečin. Imamo bolj občutek praznine, občutek, da nekaj manjka, zaradi česar veliko kadilcev misli, da ima to nekaj opraviti z njihovimi rokami. Če ta občutek vztraja dalj časa, postane kadilec nervozen, negotov, razburjen in razdražljiv. Tako je, lačni ste - strupa, NIKOTINA.

Sedem sekund za tem, ko ste prižgali cigareto, je na voljo nov nikotin in poželenja je konec, umakne se občutku sprostitve in samozavesti, ki ju posreduje cigareta.

V začetku, ko smo začeli kaditi, so bili abstinenčni pojavi in njihova odprava tako blagi, da se še zavedeli nismo, kaj se dogaja. Ko smo začeli redneje kaditi smo bili prepričani, da smo se naučili cigarete uživati ali se kajenju kratko malo "privadili". Resnica je, da smo že odvisni; tega ne

- 18-

opazimo, toda mala nikotinska beštija se je že ugnezdila v našem želodcu in kar naprej jo moramo hraniti.

Vsi kadilci začnejo kaditi iz bedastih vzrokov. Nihče ni prisiljen k temu. Edini razlog, zaradi katerega vsi še naprej kadijo, najsi bodo priložnostni ali verižni kadilci je, daje treba nahraniti beštijo.

Kajenje je ena sama vrsta ugank. Vsi kadilci v bistvu vedo, da so bedaki in da so padli v neko zločesto past. Po moje je najbolj tragičen vidik kajenja ta, da kadilec s cigareto doseže spet le stanje notranje umirjenosti, miru in samozaupanja, ki ga je njegovo telo že tako imelo, preden je podleglo odvisnosti.

Saj poznate občutek, ko pri sosedu ves dan zvoni budilka, ali ko morate trpeti kako malenkostno dolgotrajno nadlogo. Potem pa alarm nenadoma preneha - in preplavi vas čudovit občutek miru in tišine. Toda to ni resnični mir, le prenehanje nadloge je.

Preden se podamo v ujetništvo nikotina, našemu telesu prav nič ne manjka. Potem mu vsilimo nikotin, in ko ugasnemo cigareto in se začne nikotin razgrajevati, trpimo za abstinenčnimi simptomi - ne zaradi telesnih bolečin, temveč samo zaradi nekega občutka praznine. Tega občutka se niti ne zavedamo, toda v našem telesu deluje kot pipa, ki kaplja. Racionalno tega ne razumemo. Saj nam tudi ni treba razumeti. Vemo le, da spet hočemo cigareto, in ko jo prižgemo, sla izgine in za trenutek smo zadovoljni in optimistični - prav tako, kot pred zasvojitvijo. Toda zadovoljitev je le začasna, saj moramo telesu dovajati vse več nikotina, da bi potešili slo. Kakor hitro smo pokadili to cigareto do konca, se sla spet začne in vrtimo se naprej v začaranem krogu - vseživljenjskem začaranem krogu - RAZEN, ČE GA PRETRGATE.

Kajenje je isto, kot bi nosili premajhne čevlje samo zato, da bi občutili olajšanje, ko jih sezujete. Kadilec ne uvidi resničnega stanja, zato pa so krivi predvsem trije vzroki:

Ne muči ga nobena razpoznavna telesna bolečina. Prisoten je le nekakšen občutek.

Gre za nasprotni učinek. Zato se je tako težko rešiti katere koli droge. Samo če ne kadimo, imamo ta nadležni občutek - krivde ne pripisujemo cigareti. Olajšanje občutite, ko si eno prižgete - in zato ste zmotno prepričani, da vam je cigareta dala zadovoljstvo ali oporo.

Vse od rojstva smo podvrženi obsežnem pranju možganov. Čeprav nam nič ne manjka, preden začnemo kaditi, nas ne preseneča, ko po rahlo mučnem učnem procesu začnemo verjeti, da so nam cigarete poklonile užitek ali varnost. Zakaj pa naj bi dvomili o tem? Zdaj spadamo k "srečni kadilski srenji".

- 19-

Na tem mestu lahko zrušim še nekaj drugih utvar o kajenju. "Navada" ne obstaja. V življenju imamo vse mogoče navade, nekatere so nam v užitek. Toda z navado, ki je obupnega okusa, ki nas stane premoženje, se nam zdi umazana in ogabna, ki bi seje že tako radi rešili, bi vendar morali z lahkoto prenehati. Zakaj nam je to tako težko? Odgovor je, da ne gre za navado, temveč za zasvojenost z drogo. Naučiti se moramo soočenja z njo. Preden se prav zavemo, cigarete ne le redno kupujemo, temveč jih moramo imeti. Če jih ne dobimo, se pojavi panika in sčasoma se zatekamo k vse pogostejšemu kajenju.

Do tega pride, ker telo, tako kot pri vsaki drugi drogi, kaže tendenco, da bo postalo imuno na učinke nikotina, in ga zato konzumiramo vse več. Že v prav kratkem času cigareta nič več popolnoma ne odpravi abstinenčnih pojavov, ki jih je povzročila, tako da se, ko smo prižgali cigareto, sicer počutimo bolje kot trenutek prej, v bistvu pa smo bolj nervozni in napeti, kot če bi ostali nekadilci - in to celo med kajenjem. To je še bolj bedasto, kakor nositi premajhne čevlje, kajti vse močnejše bolečine bodo ostale tudi potem, ko se bomo sezuli.

Položaj je še slabši, saj nikotin kmalu za tem, ko cigareto ugasnemo, izpuhti iz telesa, in to je razlaga, zakaj kadilec v stresnih situacijah postane verižni kadilec.

Kot rečeno, "navade" sploh ni. Resnični vzrok, zaradi katerega kadilec še naprej kadi, je tista mala beštija v njem. Kar naprej jo mora hraniti. Kadilec sam odloča, kdaj bo to počel, najpogosteje pa v eni od štirih situacij ali v eni od njihovih kombinacij, in sicer:

DOLGOČASJE / KONCENTRACIJA - dve skraj ni nasprotj i!

STRES / SPROSTITEV - dve skrajni nasprotji!

Katera čudežna droga lahko učinek, ki ga je imela pred 20 minutami, spremeni v svoje nasprotje? Če to premislimo, katere drugačne situacije pa še imamo v življenju, če seveda odmislimo spanje? V resnici kajenje ne pomaga niti proti dolgočasju in stresu niti ne podpira naše koncentracije in sprostitve. Vse to je le iluzija.

Nikotin ni samo droga, temveč tudi hud strup, ki ga uporabljajo za pripravo uničevalnih sredstev za insekte (le preberite to v svojem leksikonu!). Količina nikotina, ki je v eni sami cigareti, bi vas ubila, če bi jo vbrizgali naravnost v veno. Dejstvo je, da tobak vsebuje še številne druge strupe, vključno z ogljikovim monoksidom.

Če vas zdaj obletavajo misli, da bi prešli na kajenje pipe ali cigar, naj vam jasno in glasno povem, da ta moja knjiga velja za vse vrste tobaka.

-20-

Človeško telo je najbolj zapletena stvar na našem planetu. Nobena biološka vrsta ne bi preživela, ko bi ne znala razločevati med hrano in strupom, še primitivne amebe ali črvi ne.

V procesu naravne selekcije sta v tisočletjih naše telo in um razvila tehnike, s katerimi razločujeta hrano od strupov, pa tudi zanesljive metode, kako le-te izločita.

Vsem ljudem je vonj in okus po tobaku odvraten, dokler sami ne postanejo zasvojeni z nikotinom. Če pihnete cigaretni dim otroku v obraz, bo kašljal in pljuval. (Hišni ljubljenčki se ne vedejo nič drugače.)

Ko kadimo svojo prvo cigareto, inhaliranje izzove napad kašlja. Ko prvič preveč kadimo, smo vrtoglavi ali pa nam je dejansko telesno slabo. Telo nam s tem pravi: "DAJEŠMI STRUP. PUSTI TO!" To je stadij, ko se pogosto odloči, ali bomo postali kadilci ali ne. Zmotno je misliti, da začnejo kaditi pretežno telesno in psihično šibki ljudje. Komur se zdi prva cigareta odvratna, ima veliko srečo; njegova pljuča cigarete ne prenesejo, in rešen je za vse življenje. Ali pa notranje ni pripravljen na težavni učni proces: skušati inhalirati brez kašlja.

Po moje je pri vsem tem najbolj žalostno to, da moramo za svojo zasvojitev tako trdo delati; zato je tudi tako težko obraniti pred tem mladostnike. Kajenja se morajo šele naučiti in ker se jim zdijo cigarete odvratne, mislijo, da lahko vsak čas nehajo. Zakaj se ničesar ne naučijo od nas? Sicer pa, zakaj se nismo sami ničesar naučili od svojih staršev?

Veliko kadilcev meni, da imajo okus in vonj po tobaku dejansko radi. To je iluzija. Ko se učimo kaditi, v bistvu priučujemo svoje telo na to, da postane neobčutljivo za smrad in ogaben okus, zato, da dobimo svoj naboj, kakor narkomani, ki si domišljajo, da jim injekcije povzročajo zadovoljstvo. Abstinenčni pojavi so pri zasvojenosti s heroinom skrajno siloviti, in tisto, kar prinese zares zadovoljstvo, je ritual prenehanja teh simptomov.

Kadilec se uči zapreti svoje čute pred slabim okusom in vonjem, zato da bi dobil naboj. Vprašajte kakega kadilca, ki si domišlja, da kadi samo zato, ker mu tobak diši: "Če ne dobite svoje običajne znamke cigaret oz. je na voljo le ena znamka, taka, ki je ne marate, ali potem ne kadite?" Kje pa! Kadilec bo raje kadil stare vrvi kot nič, pa tudi nič važno ni, ali preide na zvijanje cigaret, cigarete z mentolom, cigare ali kajenje pipe; sprva bo okus sicer grozen, toda z malo trdovratnosti ga začne ljubiti. Kadilec bo skušal kaditi naprej celo, ko bo prehlajen, ko bo imel gripo, razbolelo grlo, bronhitis in emfizem.

Užitek nima s tem nobene zveze. Ko bi bilo tako, nihče ne bi pokadil več kot eno cigareto. Celo na tisoče bivših kadilcev je, ki so ostali odvisni od odvratnega nikotinskega žvečilnega gumija, ki so jim ga predpisovali zdravniki, in veliko med njimi jih še naprej kadi.

-21 -

Pri mojih svetovanjih pridejo nekateri kadilci do spoznanja, da so odvisni od droge, in to jih zelo vznemiri, ker menijo, da jim bo zato še težje prenehati. Toda iz dveh pomembnih razlogov stanje le ni tako slabo:

Vzrok za to, da nas večina kadi naprej, čeprav vemo, da pomanjkljivosti odtehtajo prednosti, je v tem, ker verjamemo, da cigarete vsebujejo nekaj, v čemer vseeno uživamo ali nam kakor koli že pomaga. Občutek imamo, da bo nastala praznina, ko nehamo kaditi, da določene stvari v našem življenju ne bodo nikoli več take, kot so bile. To je slepilo. Dejstvo je, da nam cigareta prav nič ne da; le nekaj nam vzame in to potem spet deloma nadomesti - kar nas slepi. V enem naslednjih poglavij bom to razložil bolj podrobno.

Čeprav je nikotin zaradi hitrosti, s katero nas napravi odvisne, najmogočnejša droga sveta, odvisnost od nje ni tako močna. Ker tako hitro deluje, traja samo tri tedne, dokler ga telo ne izloči v 99 odstotkih, odvajalni simptomi pa so v bistvu tako blagi, da večina kadilcev vse življenje ne opazi, da so trpeli za njimi.

Potem je zelo na mestu vprašanje, zakaj se tako veliko kadilcem zdi tako težko nehati kaditi, zakaj morajo mesece trpeti muke in preostanek svojega življenja še vedno sem in tja hlepeti po cigareti? Odgovor nam hkrati ponuja drugi vzrok, zaradi katerega kadimo - zaradi pranja možganov. Kemično odvisnost je lahko premagati.

Večina kadilcev zdrži vso noč brez cigarete. Abstinenčni pojavi jih niti ne zbudijo.

Veliko kadilcev dejansko zapusti spalnico, preden si prižgejo prvo cigareto; veliko jih kadi šele po zajtrku; veliko pa jih počaka, da pridejo na delovno mesto. Prestanejo lahko deseturno abstinenco in jih to pusti hladne, toda če bi se morali podnevi deset ur odpovedovati cigaretam, bi si pulili lase.

Prenekateri kadilec v svojem novem avtu ne kadi. Veliko jih zahaja v gledališče, v supermarket, v cerkev in drugam, ne da bi jih motilo, da tam ne morejo kaditi. Celo v podzemski železnici ni bilo tovrstnih izgredov. Kadilci so skoraj veseli, če jih kdo ali kaj prisili, da ne kadijo.

Danes se veliko kadilcev brez hujšega nelagodja odpove kajenju, če so v stanovanju nekadilcev ali le v njihovi družbi. Večini kadilcev se redno dogaja, da daljši čas ne kadijo, ne da bi se pri tem posebno mučili. Celo jaz sem se redno ves večer (srečen) sproščal brez cigarete. V kasnejših kadilskih letih sem se celo vnaprej veselil večerov, ko sem lahko nehal sam sebi dušiti dih (kako bedasta navada je to pravzaprav).

-22-

Kemično odvisnost zlahka premagamo, čeprav smo še vedno zasvojeni; na tisoče priložnostnih kadilcev je, ki se lahko za daljša obdobja odpovedo cigaretam. Pa vendar so prav tako zasvojeni kot verižni kadilci. Celo taki hudi kadilci so, ki so lahko utekli cigaretam, a še sem in tja sežejo po kateri. To je že dovolj, da vzdržujejo zasvojenost.

Kot rečeno, dejanska zasvojenost z nikotinom ni bistveni problem. Deluje samo kot katalizator, ki bega naše mišljenje, da bi ne spoznali resničnega problema to je pranje možganov.

Morda je dolgoletnim, hudim kadilcem v tolažbo, ko spoznajo, da tudi oni lahko nehajo kaditi kot priložnostni kadilci. V nekem smislu celo preprosteje. Dlje kot kadijo, globlje se pogrezajo, in imajo potem toliko več od tega, ko prenehajo.

Nadaljnja tolažba bo morda ta, da govorice, ki občasno krožijo (npr. "Sedem let traja, preden zadnja nesnaga zapusti telo, " ali "Vsaka cigareta, ki jo pokadite, vam ukrade pet minut življenja"), ne drže.

Nikar ne mislite, da pretiravajo z opisi katastrofalnih učinkov kajenja. Če sploh, potem škodo podcenjujejo, toda "petminutno pravilo" je očitno groba ocena, in velja le, če ste si nakopali katero od smrtnih bolezni ali zamašili svoje arterije do ustavitve srca.

V resnici "nesnaga" nikoli popolnoma ne zapusti telesa. Če so v bližini kadilci, visi v zraku in celo nekadilci je sprejmejo majčken odstotek. Toda naša telesa so neverjetni stroji in imajo izredne samozdravilne moči, seveda, če še niste neozdravljivo bolni. Če zdaj nehate, si bo vaše telo opomoglo v nekaj tednih, skoraj tako dobro, kot bi nikoli ne kadili.

Nikoli ni prepozno, če hočete nehati. Svetoval sem veliko petdeset in šestdesetletnikom, celo nekaterim pri sedemdesetih in osemdesetih letih. Pred časom me je na kliniki obiskala enaindevetdesetletnica s petinsedemdesetietnim sinom. Ko sem jo vprašal, zakaj bi rada nehala kaditi, mi je odgovorila: "Da mu bom za dober zgled".

Če vam jo je kajenje grdo zagodlo, bo olajšanje toliko večje. Ko sem končno nehal kaditi in seje moja poraba cigaret na mah zreducirala od 100 na 0, zaradi abstinenčnih pojavov nisem trpel niti enkrat. V zadovoljstvo mi je bilo, celo v času odvajanja.

Toda sledi pranja možganov se MORAMO otresti.

-23 -

7. Pranje možganov in speči partner

Kako ali zakaj sploh začnemo kaditi? Da bi to mogli razumeti v vsej razsežnosti, moramo raziskati mogočno delovanje podzavestnega, ali kakor temu rečem jaz, svojega "spečega partnerja".

Vsi se imamo radi za inteligentna, razsodna bitja, ki sama določajo svojo življenjsko pot. Toda v resnici je 99 odstotkov našega življenja začrtanega vnaprej. Smo proizvod družbe, v kateri odrastemo - ona določa, kakšna oblačila bomo nosili in v katerih stavbah bomo stanovali, določa naše temeljne vedenjske vzorce, celo tiste, po katerih se radi razlikujemo, na primer v politiki ali veroizpovedi. Vpliv podzavestnega v nas igra skrajno pomembno vlogo - celo če gre le za dejstva in ne mnenja, se na milijone ljudi pusti voditi za nos. Preden je Kolumb objadral svet, je bila večina prepričana, da je zemlja ploščata. Danes vemo, da je obla. Ko bi napisal ducat knjig in vas hotel prepričati, daje zemlja ploščata, mi to ne bi uspelo, vendar: koliko je med nami tistih, ki so že bili v vesolju in videli zemeljsko kroglo na lastne oči? Celo če ste leteli okrog sveta ali ga obpluli z ladjo, od kod veste, da niste le potovali v krogu po ravnini?

Reklamni specialisti zelo dobro poznajo moč sugestije nad podzavestnim, zato ti ogromni posterji, ki jih kadilec srečuje na vsakem koraku, zato oglasi v tisku. Mislite, da je to zapravljanje denarja? Da se niste pustili pregovoriti, da morate kupiti cigarete? Kako se motite! Preverite to sami. Naslednjič, ko boste nekega hladnega dne šli v kako gostilno ali restavracijo in vas bo spremljevalec vprašal, kaj boste pili, ne recite le "Konjak," (ali kar koli že), temveč: "Veš, kaj bi mi danes res prijalo? Ta čudoviti, nežni ogenj konjaka". Ugotovili boste, da se vam bodo pridružili celo taki, ki konjaka ne marajo.

Že od ranega otroštva dnevno bombardirajo našo podzavest s sporočili, ki nam dopovedujejo, da nas bodo cigarete sprostile, nam dale pogum in samozavest, skratka, daje cigareta najdragocenejša reč na tej zemlji. Se vam zdi, da pretiravam? Če gledate film in se pojavi prizor, ko bodo na smrt obsojenega vsak hip usmrtili, kaj je njegova zadnja želja? Tako je, cigareta. To v nas zapusti močan vtis, ki ga zavest sicer ne bo registrirala, a naš "speči partner" ima dovolj časa, da bo sporočilo sprejel vase. Kar nam bo torej dejansko sporočeno, bo izjava: "Najdragocenejše na tem svetu, moja zadnja misel in moje zadnje dejanje - je pokaditi cigareto". V vsakem vojnem filmu ranjenci dobijo cigareto.

Mislite, da se je to v novejšem času kaj spremenilo? Ne, reklama še vedno grmi z ogromnih panojev, tabel in oglasov našim otrokom na glavo. Menda reklama za cigarete ne sme biti več predvajana na televiziji, toda v

-24-

koliko filmih, ki se vrtijo ob najbolj gledanem času, si glavni igralci z užitkom prižigajo cigarete? Najbolj usoden je današnji trend, ko prikazujejo cigarete hkrati s športnimi dogodki in razkazovanjem zgornjih deset tisoč, seveda, vse sponzorirano od tobačnih gigantov. Dirkalni avtomobili tekmujejo za velike nagrade ob podpori določenih znamk cigaret ali se tekma celo po njej imenuje - ali pa je obratno? Dandanes vidite na televiziji celo reklamne spote, v katerih si goli parček po seksu v postelji deli cigareto. Jasno, to prikliče še kakšne asociacije. Kako občudujem tisto znano reklamo za cigarillose, pa ne zaradi njenih motivov, temveč zaradi briljantnosti: Moški se vedno sooči s smrtjo ali katastrofo - naj gori njegov balon, ki bo vsak čas padel v globino, naj njegova prikolica vsak hip zgrmi v reko, naj bo Kolumb in bo njegova ladja vsak hip padla čez rob zemlje; nobene besede ne izgovori. Tiho igra muzika. Prižge si cigarillos. Izraz blaženosti spreleti njegov obraz. Kadilčeva zavest niti ne ve, da gleda reklamo, toda "speči partner" potrpežljivo požira očitno sporočilo.

Seveda tudi nasprotna stran dela reklamo: o nevarnosti raka, o amputiranih nogah, slabem zadahu. Toda ta reklama kadilca ne pripravi do tega, da bi nehal kaditi. Logično bi bilo, toda ni tako. Se mladostnikom ne prepreči, da bi ne začeli kaditi. Vsa leta, ko sem kadil, sem bil pošteno prepričan, da bi ne bil nikoli začel kaditi, ko bi mi bili razložili povezavo med pljučnim rakom in kajenjem cigaret. Resnica je ta, da vse poučevanje in razglašanje skupaj nimata nobenega učinka. Past je dandanes ista kot nekdaj (ko je padel vanjo npr. Sir Walter Raleigh). Vse te kampanje proti kajenju samo večajo zmedenost. Celo na samih proizvodih, teh srčkanih, bleščečih paketkih, ki vas zapeljujejo, da bi sprejeli vase njihovo vsebino, je napisano svarilo. Kateri kadilec pa ga sploh prebere, kaj šele, da bi ga pripravilo do soočenja z njim, do ustreznega dejanja?

Menim, da vodilni proizvajalci cigaret z zakonom predpisano svarilo uporabljajo celo za to, da prodajo svoje izdelke. Veliko reklamnih spotov prikazuje strah vzbujajoče detajle, na primer pajke, ogromne insekte in mesojede rastline kot muholovke. Svarilni napotek natiskajo tako mastno in vpadljivo, da ga kadilec ne more spregledati, tudi če bi hotel. Strahovi, ki jih pri tem občuti, prikličejo asociacijo z bleščečim, zlatim zavojčkom.

Vsa ironija je v tem, da je najmogočnejši dejavnik pri tem pranju možganov kadilec sam. Zmotno je misliti, da so kadilci ljudje šibke volje in pomehkuženega telesa. Da premagamo strup, moramo imeti kar precej dobrokondicijo.

To je eden od vzrokov, zakaj so kadilci gluhi in slepi za vse statistike, ki vsiljivo dokazujejo, da kajenje ogroža zdravje. Vsi poznamo kakšnega strica Fredija, ki je vsak dan pokadil po dva zavojčka cigaret, ki ni bil bolan niti en dan v svojem življenju, pa je vseeno učakal osemdeset let. Stotine drugih

-25-

kadilcev, ki umrejo v najboljših letih, ali dejstvo, da bi bil stric Fredi morda še živ, ko bi ne kadil, kratko malo zanemarimo.

Naredite majhno anketo med svojimi prijatelji in kolegi, in ugotovili boste, da so kadilci pretežno osebnosti z močno voljo. Pogosto so samostojni vodilni uslužbenci ali pripadniki določenih kvalificiranih poklicev, na primer zdravniki, odvetniki, policisti, učitelji, trgovci, bolniške sestre, tajnice, gospodinje z otroki ipd. - z drugimi besedami, vsi, ki so izpostavljeni hujšemu stresu. Kadilčeva največja zmota je vendar ta, da mu olajša stres; zato kajenje radi povežemo z dominantnim tipom človeka, s takim, ki prevzame odgovornost in stres, zato ga seveda občudujemo in posnemamo. Naslednja skupina, dojemljiva za zasvojitev z nikotinom, so ljudje z enoličnim delom, kajti dolgočasje je po pogostnosti drugi vzrok za kajenje. No, najbrž je zmotno pričakovati, da bi cigarete pri tem kaj pomagale.

Razmah pranja možganov je neverjeten. Naša družba se zgraža nad otroki, ki vdihavajo lepila, nad narkomani ipd. A od tega vdihavanja v Angliji ne umre niti deset ljudi na leto in zasvojencev s heroinom le nekaj sto na leto.

Toda tu je še druga droga, nikotin, ki slej ali prej zasvoji nad 60 odstotkov človeške družbe in večina za to drago plačuje vse življenje. Velik del razpoložljivega denarja zapravijo za cigarete, vsako leto pa kajenje ugonobi na tisoče človeških življenj. Kajenje je glavni vzrok smrti v zahodnih družbah, tudi v primerjavi s prometnimi nesrečami in požari.

Zakaj gledamo na vdihavanje lepil in zasvojenost s heroinom kot na veliko zlo, medtem ko smo porabo droge, za katero zapravimo toliko denarja in nas dejansko ugonablja, še pred nekaj leti ocenjevali kot čisto sprejemljivo socialno vedenje? V preteklih nekaj letih se je javno mnenje malo spremenilo, tako da kajenje zdaj velja za rahlo nesocialno navado, ki utegne škodovati zdravju, a droga je še vedno legalna in v bleščečih zavojčkih dosegljiva na vsakem vogalu. Tu ima največji interes vlada. Kadilcem vzame milijarde novcev za tobačni davek in tobačna industrija plača nekaj sto milijonov samo za reklamo (avtor navaja podatke za Anglijo; op. prev.).

Razviti morate obrambo, odpor proti temu pranju možganov, prav tako kot pri prodajalcu rabljenih avtomobilov. Njegovim navedbam boste vljudno kimali in molčali, verjeli pa ne boste niti besedice od vsega, kar pravi.

Najprej boste pogledali za fasado bleščečega zavojčka, kakšna nesnaga in strup se skrivata v njem. Naj vas ne zapeljejo kristalni pepelniki ali zlati vžigalniki in milijoni tistih, ki so jih že krepko potegnili za nos. Vprašajte se:

-26-

Zakaj pravzaprav kadim? - Moram to res početi?

NE, JASNO, DA VAM NI TREBA

Razložiti ta vidik pranja možganov se mi zdi najtežje. Zakaj postane razumen, inteligenten človek bebav, če gre za njegovo lastno zasvojenost? Strašno nerad priznam, toda med vsemi tisoči, ki sem jim pomagal znebiti se te navade, sem bil sam največji idiot.

Nisem samo jaz prišel na 100 cigaret na dan, tudi moj oče je bil hud kadilec. Bil je krepak mož, ki gaje kajenje iztrgalo v cvetu let. Spominjam se, kako sem ga kot fant zjutraj opazoval pri kašljanju in pljuvanju sluzi. Videl sem tudi, da mu kajenje ni bilo v užitek, in bilo mi je jasno, da ga je obsedel zli duh. Se danes vem, kaj sem takrat rekel mami: "Samo ne dovoli mi, da bi postal kadilec".

Pri petnajstih sem bil fanatično zagret za fitness. Šport je bil moje življenje, kar pokal sem od vitalnosti in zaupanja vase. Če bi mi takrat kdo rekel, da bom nekoč pokadil sto cigaret na dan, bi bil stavil ves svoj življenjski zaslužek, da se to ne bo zgodilo; navrgel bi še vse drugo, kar bi zahtevala stava.

Pri štiridesetih sem bil telesno in psihično cigaretni junkie. Prišel sem do stadija, ko nisem mogel več narediti najpreprostejšega telesnega ali duhovnega opravka, ne da bi si "eno prižgal". Pri večini kadilcev sproži poseg po cigareti že normalni vsakodnevni stres, na primer, če zazvoni telefon ali morajo biti v družbi. Jaz še televizijskega programa nisem mogel preklopiti ali zamenjati žarnice, ne da bi si prižgal cigareto.

Vedel sem, da me kajenje ugonablja. O tem si nisem mogel delati utvar. Toda zakaj nisem razumel, kaj se je dogajalo v moji glavi, mi ni jasno. Skoraj v obraz me je butnilo, v nos me je ugriznilo. Neumno je, da večina kadilcev slej ali prej zapade slepilu, daje kajenje užitek, jaz pa nisem nikoli. Kadil sem, ker sem mislil, da mi to krepi živce in se zaradi tega lažje zberem. Zdaj sem nekadilec in komaj verjamem, da so tisti časi v mojem življenju res obstajali. Tako je, kot bi se zbudil iz morečih sanj, in to iz kakšnih! Nikotin je droga, ki spremeni čutno zaznavo - čuta za okus in vonj. Najhujše pri kajenju ni ropanje zdravja ali denarnice, temveč pohabljanje duše. Vse mogoče sprejemljive razlage iščemo, samo zato, da bi lahko naprej kadili.

Spominjam se, da sem po enem svojih propadlih poskusov, da bi nehal kaditi, prešel na kajenje pipe, ker se mi je zdelo, daje to manj škodljivo in da bom na ta način zmanjšal porabo.

-27-

Nekatere vrste tobaka za pipo prav smrdijo. No, aroma je morda se kar prijetna, toda kaditi je ogabno. Spomnim se, daje bila konica mojega jezika tri mesece tako razbolela kot ognojek. V spodnjem delu pipine glave se nabere rjava brozga. Včasih pipo nehote na hitro dvigneš iz ravnotežja in preden se zaveš, si pogoltnil požirek te umazane juhe. Običajna posledica je takojšnje bruhanje, vseeno, v kakšni družbi si.

Potreboval sem tri mesece, preden sem bil pipi kos, toda nikakor ne razumem, zakaj nisem enkrat v tem času sedel in se vprašal, zakaj sprejemam to mučenje. Ko kadilec obvlada "pipoznanstvo", se mu seveda zdi, daje srečnejši od vseh drugih. Večinoma so prepričani, da kadijo, ker jim pipa prija. Toda zakaj so se morali tega užitka s tako muko učiti, če so prej živeli čisto srečno brez njega?

Odgovor je naslednji: Kakor hitro ste postali zasvojeni z nikotinom, pranje možganov deluje z dvojno močjo. Vaša podzavest ve, da je treba malo beštijo hraniti, in izklopi vse drugo iz vašega mišljenja. Kakor sem že ugotovil, ljudi sili strah, da kadijo naprej, strah pred občutkom praznine in negotovosti, ki preplavi človeka, kakor hitro svojemu telesu neha dovajati nikotin. Če se tega strahu ne zavedamo, to ne pomeni, da ga ni. Prav toliko nam je treba razumeti ta mehanizem, kakor mački potek cevi v talnem gretju: ve samo, da ji bo lepo toplo, če bo sedla na določeno mesto.

Pranje možganov je poglavitna težava pri odvajanju od kajenja. In sicer: pranje možganov, ki smo mu bili podvrženi, ker smo rasli v tej družbi, pranje možganov, ki ga je povzročila naša lastna zasvojenost, ter najučinkovitejše med njimi, pranje možganov, ki so nam ga vsilili prijatelji, sorodniki in kolegi.

Edino, kar nas pripravi do tega, da začnemo kaditi, so vsi drugi, ki to počnejo. Občutek imamo, da bomo sicer nekaj zamudili. Tako se mučimo, da bi se napravili odvisne, a nihče nikoli ne ugotovi, kaj pravzaprav zamujamo. Vsakič, ko vidimo nekoga kaditi, nas to utrjuje v veri, da je to zagotovo prijetno, saj drugače ne bi kadil. Tudi če se odvadi kajenja, ima bivši kadilec občutek, da se nečemu odpoveduje, ko na kakšni zabavi ali družabni prireditvi vidi koga, ki si je prižgal cigareto. Počuti se varnega. Privošči si eno samo cigareto. In preden ve, kaj se z njim dogaja, je že spet odvisen.

To pranje možganov ima neznansko močan učinek, ki ga morate ozavestiti. Spominjam se neke serije kriminalnih iger na radiu, imenovala se je Paul Temple, ki je bila silno priljubljena v povojnem času. V enem od nadaljevanj je šlo za odvisnost od marihuane, imenovane tudi "pot" ali trava. Zlobneži so kadilcem brez njihove vednosti zvijali cigarete, ki so vsebovale marihuano. Učinek ni bil škodljiv. Le ljudje so postali zasvojeni in naprej so morali kupovati cigarete. (Na mojih svetovalnih sestankih je

-28-

stotine kadilcev priznalo, da so enkrat poskusili marihuano. Nobeden med njimi ni ugotovil, da so od tega postali odvisni.) Bilo mi je okrog sedem let, ko sem slišal to oddajo. To je bilo moje prvo srečanje z zasvojenostjo z drogami. Predstava o zasvojenosti, prisilnem nadaljevanju uživanja droge, me je navdala z grozo, in čeprav sem skoraj prepričan, da marihuana ne zasvoji, si do danes nisem upal niti enkrat potegniti iz cigarete z marihuano. Kakšna ironija, da sem prav jaz končal kot junkie zasvojilne droge številka ena. Skoda, da me Paul Temple ni posvaril pred cigaretami! Kakšna ironija je tudi dejstvo, da človeštvo štirideset let kasneje troši milijonske vsote za raziskave raka, milijardne pa za zapeljevanje zdravih mladostnikov v kajenje odvratnega plevela, pri čemer iztržijo državne blagajne največji profit!

Zdaj smo na tem, da pranje možganov zavrtimo nazaj, da spravimo možgane v prvotno stanje. Nekadilcu ne manjka nič, pač pa je ubogi kadilec za vse življenje prikrajšan za:

ZDRAVJE,

ENERGIJO,

PREMOŽNOST,

NOTRANJI MIR,

SAMOZAUPANJE,

POGUM,

SAMOSPOŠTOVANJE in

SREČO.

In kaj dobi kadilec v zameno za vse te tehtne vidike življenja, ki se jim je odpovedal?

- CISTO NIC - razen utvare, daje spet prišel do notranje sproščenosti,
miru in samozavestnosti, česar se nekadilec veseli ves čas.

-29-

8. Omilitev abstinenčnih pojavov

Razložil sem že, da večina kadilcev meni, da kadi zaradi užitka, sprostitve ali neke druge vznesenosti. V resnici s tem slepijo sami sebe. Dejanski vzrok je odstranitev abstinenčnih pojavov.

V začetku uporabljamo cigarete kot sredstvo za uveljavljanje v družbi. Lahko kadimo ali pa tudi ne. Toda začarani krog se je že začel. Naša podzavest seje začela učiti, daje cigareta v določenem času prijetna.

Čim močnejša postaja naša odvisnost od nikotina, tembolj krčevita bo naša potreba, da si priskrbimo olajšanje, globlje nas bo vlekla cigareta in toliko bolj si bomo domišljali, da povzroča prav nasprotno. Vse to se dogaja tako počasi, tako postopoma, da tega sploh ne zaznamo. Vsak dan se ne počutimo nič drugače, kot dan poprej. Večina kadilcev svoje odvisnosti sploh ne spozna, dokler enkrat ne skuša kajenja opustiti, pa še tedaj jih veliko tega ne prizna. Nekaj neomajnežev vse življenje tišči glavo v pesek in skuša sebe in druge prepričati, da v kajenju uživajo.

S stotinami najstnikov sem se pogovarjal vedno isto:

Jaz: Vam je jasno, daje nikotin droga, in edini vzrok, zakaj kadite, je v tem, da ne morete nehati

M: Cvek! Uživam. Če nebi, bi nehal.

Jaz: Potem pa kratko malo nehajte za en teden, da mi dokažete, da to zmorete, če hočete.

M: Ni nujno. Uživam. Ko bi hotel nehati, bi to že storil.

Jaz: Preprosto en teden ne kadite, da si dokažete, da niste odvisni.

M: Ne vem, zakaj bi bilo to dobro? V kajenju uživam.

Kot rečeno, se kadilci nagibajo v omilitev abstinenčnih pojavov v stresnih situacijah, če se dolgočasijo, se hočejo bodisi sprostiti ali koncentrirati, ali pa ko se jim nakopiči več teh dejavnikov. V nekaj naslednjih poglavjih se bom temu posvetil obširneje.

-30-

9. Stresne situacije

Ta izraz mi ne pomeni le velikih tragedij življenja, temveč tudi manjši stres, družabne priložnosti, telefonske klice, razdraženost matere, ko njeni otroci razgrajajo, in podobno.

Vzemimo za primer razgovor po telefonu Za večino ljudi je telefoniranje lažji stres, predvsem za poslovneže. Največ klicev ne prihaja od zadovoljnih kupcev ali od šefa, ki bi vam rad čestital. Večinoma so predmet pogovorov sitnosti - nekaj gre narobe ali kdo postavlja zahteve. V tem hipu si bo kadilec, če še nima cigarete v ustih, takoj eno prižgal. Ne ve, zakaj to počne, toda ve, da mu to iz bogve katerega razloga pomaga.

V resnici seje zgodilo naslednje: Ne da bi se tega zavedel, je bil že pod stresom - abstinenčnih pojavov. Če bo odpravil stres zaradi odvzema nikotina, se bo zmanjšal celoten stres; kadilec doživi vznesenost. V tem trenutku to tudi resnično ni slepilo. Ko si prižge cigareto, se kadilec počuti bolje kot prej. A celo med tem, ko to cigareto kadi, je kadilec bolj napet kot nekadilec, kajti čim močneje je odvisen od droge, globlje ga vleče cigareta in toliko manj sprotne sprostitve mu daje kajenje.

Obljubil sem, da vam bom prihranil šok terapijo. S primerom, ki vam ga bom zdaj povedal, vas nočem šokirati; le drastično bi rad prikazal, da cigareta vaših živcev ne pomirja, temveč jih uničuje.

Skušajte si predstavljati, da ste prišli do točke, ko vam zdravnik pove, da vam bo moral odrezati noge, če ne boste nehali kaditi. Sedite za trenutek in si zamislite, kakšno bi bilo življenje brez nog. Skušajte se vživeti v duševno stanje človeka, ki kljub temu svarilu kadi naprej in mu nato amputirajo nogi.

Velikokrat sem slišal take zgodbe; odpravil sem jih kot preveč zatežene, neumne. Včasih sem si celo želel, da bi mi kateri od zdravnikov rekel prav to, potem bi namreč nehal kaditi. In vendar sem vsak dan posebej čakal, da mi bo zdaj zdaj v glavi počila žilica, in na to, da ne bom izgubil le nog, ampak življenje. Pri tem o sebi nisem mislil, da sem nor, temveč le hud kadilec.

Take zgodbe niso absurdne. To je natanko tisto, kar ta strahotna droga naredi iz človeka. Sčasoma vam sistematično opustoši živce in izropa življenjski pogum. In kolikor več poguma vam vzame, toliko močneje trpite zato, ker si domišljate, da cigarete delujejo prav obratno. Vsi smo slišali za paniko, ki preplavi kadilca, če je pozno zvečer na poti in se boji, da mu bodo pošle cigarete. Nekadilci ne trpijo zaradi takih reči. Take občutke vzbujajo cigarete. V teku kadilskega življenja vam ne spodkopavajo le živcev, življenjske energije, temveč so tudi močan strup, ki vam postopoma

-31 -

uniči telesno zdravje. Kadar kadilec doseže stadij, ko ga nikotin dejansko ugonablja, je prepričan, daje cigareta njegov pogum in moč in da se brez nje ne more soočati z življenjem.

Dopovejte si že enkrat za vselej, da cigarete vaših živcev ne pomirjajo, ampak jih počasi, a zagotovo uničujejo. In eden neprecenljivih dobitkov vas čaka, če se odvadite kaditi, vrneta se vam vera v življenje in samozaupanje.

-32-

10. Dolgočasje

Če v tem trenutku kadite, ste na cigareto verjetno že pozabili, dokler vas nisem spomnil nanjo.

Se ena zmota o kajenju je namreč ta, da pomaga proti dolgočasju. Dolgčas je stanje duha. Ko kadite, vam um ne govori neprestano: "Kadim cigareto. Kadim cigareto". To se dogaja le, če ste se morali dlje časa cigaretam odpovedati ali če ste skušali kajenje omejiti, ali pa samo pri prvih nekaj cigaretah po neuspelem poskusu, da bi opustili kajenje.

V resnici je stanje tako: Če ste zasvojeni z nikotinom in pravkar ne kadite, potem vam nekaj manjka. Če imate kaj, kar zaposluje vaše misli, seveda take, ki vas ne spravljajo v stres, boste vzdržali razmeroma dolgo, ne da bi trpeli za pomanjkanjem nikotina. Če pa se dolgočasite, če torej ni ničesar, kar bi vas odvračalo od abstinenčnega stresa, potem boste hranili beštijo. Če pa se trenutno brez pomisleka vdajate zasvojenosti (se pravi, da kajenja ne poskušate opustiti ali omejiti), bo celo prižiganje cigarete nezavedno. Celo kadilci pip in tisti, ki si cigarete zvijajo sami, lahko svoj ritual opravijo samodejno. Ko se povprečni kadilec skuša spomniti cigaret, ki jih je pokadil čez dan, si jih lahko v spomin prikliče le razmeroma malo -na primer prvo cigareto dneva ali razvpito cigareto po kosilu.

Posredno cigarete celo povečujejo dolgočasje, ker vas napravljajo apatične, brezvoljne, in namesto da bi postali energično dejavni, so kadilci nagnjeni k zdolgočasenemu prekladanju sem in tja in k sprotni blažitvi svojih abstinenčnih pojavov.

-33 -

11. Koncentracija

Cigarete nikakor ne zvišujejo koncentracije. To je le slepilo.

Če se skušate koncentrirati, avtomatično skušate izklopiti vse, kar vas od nje odvrača, na primer, da vam je prevroče ali da vas zebe. Kadilec že trpi: mala beštija zahteva hrano - mamilo. Če se torej skuša koncentrirati, na nič več ne misli. Samodejno si prižge cigareto, s čimer je sla deloma utišana; dela, kar seje namenil, in je že pozabil, da kadi.

Cigarete ne zvišujejo sposobnosti koncentracije. Prej jo uničijo, kajti čez nekaj časa so spet tu abstinenčni pojavi. Tedaj kadilec poviša svojo porabo in problem se zaostri.

Sposobnost koncentracije je omejena še iz nekega drugega razloga. Postopno nalaganje strupenih snovi v arterijah in venah zoži ožilje, tako da možgani niso več dobro oskrbljeni s kisikom. Če boste vzpostavili prvotno stanje, se bo vaša sposobnost koncentracije in inspiracije v resnici močno izboljšala.

Prav koncentracija je spodnesla moje poskuse, da bi opustil kajenje po metodi moči volje. Razdražljivosti in slabi volji sem prišel na kraj, toda če sem se moral res zbrati za kaj težavnega, sem kratko malo potreboval cigareto. Prav dobro se še spominjam svoje panike, ko sem hodil na izpite iz računovodstva za gospodarskega revizorja in izvedel, da se tam ne sme kaditi. Takrat sem bil že verižni kadilec in prepričan sem bil, da ne morem biti zbran tri ure brez cigarete. Kljub temu sem izpite naredil. Spominjam se tudi tega, da pri tem sploh nisem mislil na kajenje; ko je šlo res za nohte, mi pomanjkanje očitno vendarle ni nič škodilo.

Izguba sposobnosti koncentracije, ki jo utrpe kadilci pri odvajanju, ne temelji na fizičnem odvzemu nikotina. Če ste kadilec, imate mentalne blokade. Kaj naredi kadilec, ki ima duševno blokado? Če še ne kadi, si prižge cigareto. To blokade nikakor ne odpravi; kaj torej stori? Tisto, kar mora: otepa se dalje s svojim problemom, prav tako kot nekadilec. Kadilec nikoli ne krivi cigarete za kakšno nadlogo. Nikoli nima kadilskega kašlja, ampak je stalno prehlajen. Kakor hitro neha kaditi, bo krivdo za vse, kar gre v njegovem življenju narobe, naprtil dejstvu, da je nehal kaditi. Ko bo mentalno zablokiran, se ne bo več grizel s svojim problemom, ampak bo začel razmišljati: "Ko bi si zdaj mogel prižgati cigareto, bi bil moj problem rešen". Potem bo začel razmišljati o smotrnosti svoje odločitve, da preneha kaditi.

Če ste slučajno prepričani, da je kajenje v pristno pomoč pri koncentraciji, vam jamčim, da se ne boste več mogli koncentrirati, če si boste neprestano delali skrbi. Problem povzroča dvom, ne pa telesni

-34-

abstinenčni znaki. In ne pozabite: Samo kadilci trpe zaradi abstinenčnih pojavov, nekadilci ne.

Potem ko sem pokadil svojo zadnjo cigareto do konca in tako svojo porabo čez noč spravil od sto na nič, nisem mogel ugotoviti nikakršnih težav s koncentracijo.

-35-

12. Sprostitev

Večina kadilcev misli, da jim cigareta pomaga pri sproščanju. Vendar je nikotin kemični stimulans. Če si po dveh zaporedoma pokajenih cigaretah ponovno izmerite srčni utrip, boste ugotovili, da seje opazno povišal.

Ena najljubših cigaret večine kadilcev je cigareta po jedi. Med kosilom nehamo delati, sedemo in se sprostimo, si potešimo lakoto in žejo in smo potem povsem zadovoljni. Toda ubogi kadilec se ne more sprostiti; potešiti mora se neko drugo lakoto. Cigareto ima za pikico na i, toda v resnici mala beštija vrešči po hrani.

Človek, ki je zasvojen z nikotinom, se ne more nikoli popolnoma sprostiti, se več, z leti je se huje.

Najbolj napeti ljudje na tem planetu niso nekadilci, temveč petdesetletni menedžerji - verižni kadilci, ki neprestano kašljajo in pljuvajo sluz, imajo visok krvni pritisk in so stalno razdraženi. Kadilcem v tem stadiju cigarete ne odpravijo več niti dela simptomov, ki so jih povzročile.

Dobro se še spominjam časov, ko sem bil mlad računovodja in sem osnoval družino. Če je kateri od otrok kaj zagodel, me je to tako razbesnilo, da ni bilo v nikakršnem sorazmerju z otrokovim prestopkom. Res sem se počutil, kot bi me obsedel zli duh. Danes vem, da so bile ta demon cigarete. V tistih časih sem mislil, da imam na grbi vse probleme sveta, toda če se zdaj ozrem nazaj, se sprašujem, v čem je bil pravzaprav ta veliki stres. Vse življenje sem imel pod kontrolo. Edino, kar je imelo pod kontrolo mene, je bilo kajenje. Žalostno je, da svojih otrok niti danes ne morem prepričati, da je bilo za mojo vzkipljivost krivo kajenje. Kar naprej poslušamo, kako kadilec opravičuje svoje kajenje, do poslušalcev pride kar naprej sporočilo, podobno naslednjemu: "Ah, cigarete me kratko malo pomirjajo. Pomagajo mi, da se sprostim ".

Pred let so angleške ustanove za posvojitev otrok zagrozile, da kadilcem ne bodo več dajale otrok v posvojitev. Neki razbesneli mož jih je poklical in rekel: "Zagrešili boste gromozansko neumnost. Spominjam se, kako je bilo, ko sem bil še otrok; če sva se z materjo prepirala, sem zmeraj počakal, da si je prižigala cigareto. Potem se je laže pomirila". Zakaj ta otrok ni mogel govoriti z materjo, če ni ravno kadila? Zakaj so kadilci tako napeti, če ne kadijo, celo po jedi v restavraciji? Zakaj so nekadilci potem popolnoma sproščeni? Zakaj se kadilci brez cigarete ne morejo sprostiti? Ko boste prihodnjič v supermarketu zagledali mlado mamico, kako se razburja in vpije na svojega otroka, le opazujte, kaj se bo dogajalo, ko bo odšla iz supermarketa. Kakor hitro bo prišla skozi vrata, si bo prižgala cigareto. Začnite opazovati kadilce, predvsem v situacijah, ko ne smejo kaditi.

-36-

Opazili boste, da z rokami šarijo naokrog po obrazu, da se igrajo s prsti, potrkavajo z nogo, si grebejo po laseh ali stiskajo zobe. Kadilci niso sproščeni. Pozabili so, kako se počuti človek, ki je popolnoma sproščen. Sprostitev je ena od številnih radosti, ki vas čakajo.

Kajenje bi pravzaprav lahko primerjali z muho, ki je zašla v cvetni košek mesojede rastline. Najprej pije njen nektar. V nekem neopaznem trenutku pa začne rastlina zreti muho.

Mar ni že skrajni čas, da splezate iz te rastline?

-37-

13. Kombi cigarete

Ne, kombi(nirana) cigareta ni, če naenkrat vlečete dve ali tri cigarete. Ko se vam zgodi kaj takega, se začnete spraševati, zakaj ste si prižgali prvo. Enkrat sem si opekel hrbet dlani; hotel sem si vtakniti cigareto v usta, pa je bila ena prižgana že tam. To niti ni tako bedasto, kot se sliši; kot smo že povedali, cigareta konec koncev nič več ne odpravi abstinenčnih pojavov, tako da kadilcu celo med kajenjem nekaj manjka. To je strahotna mora verižnega kadilca. Ko bi potreboval pošiljko "energije", že kadi, in zato hudi kadilci pogosto sežejo po pijači ali drugih drogah. Toda malo sem zašel.

Kombi cigareta je cigareta, pogojena z dvema ali več drugimi našimi običajnimi sprožilci - vzroki za kajenje; to so na primer družabna srečanja, zabave, poroke, svečane pojedine v restavraciji. To so primeri situacij, ki so hkrati stresno obremenilne pa tudi sproščujoče. Na prvi pogled je to videti kot nasprotje, vendar ni. Vsaka oblika druženja z drugimi lahko pomeni stres, celo druženje s prijatelji, vi pa bi se v isti sapi radi zabavali in bili čisto sproščeni.

V nekaterih položajih delujejo vsi štirje sprožilci (gl. str. 19) hkrati. K temu lahko prištejemo še vožnjo z avtom. Recimo, da ste pravkar prišli iz kakega stresnega položaja, od zobozdravnika ali zdravnika, torej se lahko sprostite. Promet zmeraj doda še kak stresni dejavnik. Tvegate življenje. Pa zbrati se morate. Morda se teh dejavnikov ne zavedate, a ker sta nezavedna, to še ne pomeni, da ju ni. In če tičite v prometnem zamašku ali imate pred seboj še dolgo pot, se boste morda še dolgočasili.

Se en klasičen primer je igranje kart. Če gre za igro, kot sta bridge ali poker, se morate zbrati. Če izgubljate več, kot si lahko privoščite, ste pod stresom. Če dolgo ne dobite poštene karte, igra utegne postati dolgočasna. In vse to se dogaja v vašem prostem času, ko naj bi se sprostili. Pri igri s kartami postanejo vsi igralci verižni kadilci, tudi priložnostni kadilci, ne glede na to, kako šibki so njihovi abstinenčni pojavi. Pepelniki so v trenutku natlačeni. Nad glavami vztrajno lebdi masten oblak dima. Če boste takemu kadilcu potrkali na ramo in ga vprašali, ali pri kajenju uživa, boste slišali: "Gotovo se šalite!" Ko se človek po taki noči zbudi, se mu zdi sapnik kot pepelnik, in pogosto tedaj sklene, da bo nehal kaditi.

Včasih imamo kar radi te posebne kombi cigarete, ko razmišljamo o tem, da bi nehali kaditi, se nam zdi, da bomo prav te najbolj pogrešali. Prepričani smo, da življenja ne bomo mogli nikoli več prav uživati. A v bistvu gre vedno za isto načelo: te cigarete lajšajo le abstinenčne pojave in v nekaterih trenutkih je naša sla po olajšanju večja kot v drugih.

-38-

To bi rad še enkrat dorekel. V teh primerih ni nekaj posebnega cigareta, temveč povod, priložnost. Kakor hitro se boste znebili potrebe po cigareti, vam bodo take priložnosti v večji užitek in manj boste trpeli zaradi stresnih položajev. To bomo podrobneje razložili v naslednjem poglavju.

-39-

14. Čemu se odrekam?

NIČEMUR POD SONCEM! Tisto, kar nam tako otežuje prenehanje kajenja, je strah. Strah pred izgubo zadovoljstva ali naše bergle. Strah pred tem, da določene prijetne situacije ne bodo nikoli več tako prijetne. Strah pred tem, da ne bomo več premagali stresnih situacij.

Z drugimi besedami, s pranjem možganov so nam zabili v glavo, da smo šibki, ali pa da imajo cigarete nekaj, kar potrebujemo, in da bo nastopila praznina, če nehamo kaditi.

Dopovejte si: CIGARETE NE ZAPOLNJUJEJO NOBENE PRAZNINE! USTVARJAJO JO!

Najsubtilnejše, najobčutljivejše na tem planetu so naša telesa. Če verjamete v stvarnika, v potek naravne selekcije ali v katero njunih kombinacij - bitje ali sistem, ki sta domislila naše telo, deluje tisočkrat bolj učinkovito kot človek! Človek ne more ustvariti niti najmanjše žive celice, kaj šele poustvariti čudež sposobnosti videnja, nadaljevanje vrste, krvni obtok ali možgane. Ko bi nam bil stvarnik ali stvaritelj ski sistem namenil kajenje, bi nas bil opremil s kakšnim filtrom, ki bi nas ščitil pred strupi, in s kakšnim dimnikom, seveda.

A glej, prav nasprotno, naše telo razpolaga z varnostno in opozorilno opremo, na primer s kašljanjem, občutki vrtoglavice, slabostjo in drugim, kar pa lahkomiselno spregledamo.

Čudovita resnica je naslednja: Prav ničesar ni, čemur bi se morali odpovedati. Brž ko boste rešili svoje telo male beštije in glavo pranja možganov, boste spet v stanju, ko ne boste čutili niti gona niti potrebe po cigareti.

Cigarete ne izboljšajo nobene jedi. Uničijo jo. Uničujejo vam čut za okus in vonj. Opazujte kadilce v restavraciji, ki med posameznimi jedrni kadijo. Svojih jedi sploh ne uživajo; komaj čakajo, da so pri kraju, saj prekrižajo pot cigaretam. Veliko jih je, ki kadijo, čeprav vedo, da se nekadilci nad tem zgražajo. Na splošno kadilec ni tako brezobziren, le bedno se počuti brez cigarete. Če se odpove kajenju, se zaradi tega počuti bednega, če pa kadi, je nesrečen, ker s tem nadleguje druge, dobi občutek krivde in ima dober razlog, da se zaničuje.

Opazujte kadilce na slavnostnih prireditvah, ko morajo počakati, da se nehajo kot litanije dolgi nagovori, preden si končno lahko nazdravijo. Marsikdo ima nenadoma težave z mehurjem; izmuzne se ven, da bi na skrivaj vlekel. V takih trenutkih se kajenje izda kot prava zasvojenost. Kadilci ne kadijo zato, ker bi v tem uživali. Kadijo, ker se brez cigarete počutijo bedne.

-40-

Ker so bila družabna srečanja za mnoge med nami, ko smo bili mladi in sramežljivi, povod za prvo cigareto, pridemo do prepričanja, da pri družabnih srečanjih ne moremo uživati brez cigarete. To je nesmisel. Tobak nas oropa samozaupanja. Kakšen strah povzročajo cigarete, lahko še najbolje spoznamo po vedenju žensk. Takorekoč vse pripisujejo zunanjemu videzu velik pomen. Veliko jim je do tega, da se ob posebnih priložnostih pojavijo brezhibno urejene in prijetno dišeče. Toda vedenje, da njihova sapa diši kot star pepelnik, jih sploh ne odvrne od kajenja. Vem, da jih ta smrad zelo moti - marsikatera sovraži vonj svojih las in oblek - toda to jim ne brani, da bi ne kadile. Tako velik je strah, ki ga izzove ta strahotna droga v kadilcu.

Na družabnih srečanjih cigarete niso nobena pomoč, nasprotno, uničijo jih. V eni roki morate držati svojo pijačo, v drugi cigareto; ves čas se morate truditi, da bi se znebili pepela in stalnega kopičenja ogorkov, da ne puhate sogovorniku v obraz, pri tem pa se še sprašujete, ali morda ne zazna vašega ustnega zadaha ali vidi marog na vaših zobeh.

Ne samo, da se ne boste ničemur odrekli, nasprotno, pričakujete lahko, da boste pridobili marsikaj čudovitega. Ko se kadilci lotijo pretehtavanja, ali ne bi bilo bolje, ko bi nehati kaditi, večinoma mislijo na zdravje, na finančno plat in na družbeno "izobčenje", zavračanje. To so očitno dalekosežni in močni argumenti, toda osebno menim, daje največji izplen psihološke narave, med drugim:

ponovno boste pridobili zaupanje vase in pogum,

osvobodili se boste iz samozasužnjenja,

ne bo vam več treba živeti z zavestjo, da vam zlovešče črne sence mračijo pamet in vas polovica človeštva zaničuje, še več, da zaničujete sami sebe.

Kot nekadilci nimamo le boljšega življenja, temveč ga tudi neprimerno bolj uživamo. Ne mislim samo na to. da smo potem bolj zdravi in finančno na boljšem. Mislim na to, da smo srečnejši in se življenja radujemo.

V naslednjih poglavjih bom razložil te čudovite pozitivne strani nekaj enj a.

Marsikateremu kadilcu je zelo težko podoživeti tolikokrat navajano "praznino"; morda vam bo pomagala naslednja primerjava.

Predstavljajte si, da se vam je na obrazu pojavil gnojen izpuščaj, recimo mu herpes. Jaz imam čudovito mazilo proti herpesu. In vam pravim: "Poskusite s tem". Namažete se in ognojek takoj izgine. Čez en teden pa se spet pojavi. Vprašate me: "Imate še kaj tega mazila?" Ponudim vam zdravilo: "Kar obdržite ga. Morda ga boste še potrebovali". In vi se

-41 -

namažete. Hokus, pokus! Izpuščaj spet izgine. Vsakič, ko se spet pojavi, je večji in bolj boli, vmesni čas pa je vse krajši. Slednjič se vam vnetje razširi po vsem obrazu, kar vam povzroča mučne bolečine. Vsake pol ure se vračajo. Veste, dajih bo mazilo začasno odpravilo, a vas zelo skrbi. Se bo vnetje razširilo po vsem telesu? Bodo predahi brez simptomov nazadnje sploh izostali? Greste k zdravniku. Vnetja ne more pozdraviti. Preskušate druge reči, a nič ne pomaga, samo to čudovito mazilo.

Med tem ste postali popolnoma odvisni od tega mazila. Nikoli ne greste ven, ne da bi se prepričali, da ga imate v torbici. Če odpotujete, imate v prtljagi več tubic. Zdaj vas ne skrbi samo zdravje, temveč imate se finančne probleme, kajti za tubico vam računam 30.000 tolarjev. Nič drugega vam ne preostane, kot da to ceno plačate.

Potem v medicinski rubriki svojega časopisa preberete, da "herpes" ni napadel samo vas, da je okužil že veliko ljudi, ki se jim godi enako. Farmakologi so odkrili, da mazilo herpesa v resnici ne zdravi, temveč ga samo potisne pod kožo. Mazilo povzroča celo širjenje vnetja. In da bi gnojenje pozdravili, se morate nehati mazati s tem mazilom. Potem bo vnetje sčasoma minilo samo po sebi.

Bi vi še naprej uporabljali to mazilo?

Ste morali uporabiti moč volje, da se niste namazali? Ko bi vas članek ne prepričal povsem, bi pač nekaj dni imeli pomisleke, toda takoj, ko bi opazili, da seje vnetje začelo zdraviti, bi se ne mazali več.

Bi bili nesrečni? Seveda ne. Trpeli ste za strahotnim problemom, ki ste ga imeli za nerešljivega. Zdaj ste našli rešitev. Tudi če bi trajalo leto dni, preden bi vnetje čisto pozdravili, bi vsak dan spremljali izboljšanje stanja in si mislili: "Mar ni čudovito? Ne bom umrl".

To je bil čudež, ki seje zgodil z menoj, ko sem ugasnil zadnjo cigareto. Pri tej primerjavi s herpesom in mazilom pa bi rad nekaj pojasnil. Ognojki niso pljučni rak, poapnenje žil, emfizem, angina, kronična astma, bronhitis ali obolenje koronarnih arterij. To so le dodatki k ognojku. Tudi niso desettisočaki, ki jih spremenimo v dim ali vseživljenjski zadah in marogasti zobje, mlahavost, kašljanje in hlastanje za zrakom, niso vsa leta, ko si sami zapiramo pipico za vdih in si hkrati želimo, da bi tega ne delali, ne vsi primeri, ko zares trpimo, ko ne smemo kaditi. Tudi ni prezir, ki ga vse življenje čutijo drugi do nas, ali še huje, ki ga čutimo sami do sebe. Vse to sodi zraven. "Izpuščaj" je tisto, kar nam zapre oči pred vsem tem. Ta panični občutek je: "Potrebujem cigareto, potrebujem cigareto". Nekadilci ne trpijo zaradi tega občutka. Kadilca najbolj muči strah in največji dobitek, ki mu pade v naročje, ko neha kaditi, je prav rešitev pred tem strahom.

Ko sem nehal kaditi, se mi je zdelo, kot bi se mi iz glave porazgubila gosta megla. Lahko sem jasno spoznal, da ta panična zahteva po cigareti ni

-42-

bila moja šibkost, in da prav tako ni temeljila na kakšni magični lastnosti. Panična zahteva seje sprožila po prvi cigareti, in vsaka naslednja, ki sem jo pokadil, je ta občutek samo se okrepila, namesto da bi me ga rešila. Hkrati sem spoznal, da vsi drugi "srečni" kadilci prenašajo iste more kot jaz. Njihova mora ni bila tako huda kot moja, toda vsi so se pošteno trudili, da bi iz trte izvili argumente za opravičilo svoje norosti

TAKO ČUDOVITO JE BITI SVOBODEN!

-43 -

15. Samozasužnjitev

Če kadilec preneha s kajenjem, ima običajno za to troje vzrokov: zdravje, finančne pomisleke in občutek, da ga družba prezira. Zasužnjitev je sestavni del pranja možganov, ki pri nas poganja to strašno drogo.

V prejšnjem stoletju so se hudo borili za odpravo suženjstva, pa vendar kadilec sam sebe zasužnji za vse življenje. Potlači dejstvo, da si ves čas svojega kajenja želi, da bi bil nekadilec. Za večino cigaret, ki jih v življenju pokadimo, lahko rečemo, da nam ne dajejo nobenega užitka in da se niti ne zavedamo, da jih kadimo. Šele po določenem času vzdržnosti nas dejansko začne mučiti iluzija, da cigarete uživamo (recimo prvo jutranjo, cigareto po jedi).

Cigarete so dragocene samo, če skušamo uporabo omejiti ali sploh prenehati kaditi ali pa če nas družba prisili k temu (na primer v cerkvi, v bolnišnicah, trgovinah, gledališčih).

Zakrknjen kadilec naj se zaveda, da trend v družbi neizogibno vodi k prepovedi kajenja. Danes to že velja za podzemno železnico. Jutri bo veljala na vseh javnih prostorih.

Minili so časi, ko je kadilec vstopil v prijateljevo ali tujo hišo in mimo vprašal: "Vas moti, če kadim?". Ko dandanes ubogi kadilec pride v tujo hišo, se najprej obupan začne ozirati za kakim pepelnikom v upanju, da bo v njem odkril ogorke. Če ga ne najde, bo največkrat skušal vzdržati brez cigarete. Če mu to ne uspe, bo prosil za dovoljenje, če sme kaditi, hkrati pa bo moral računati z enim od podobnih odgovorov: "Kadite če že ne morete drugače, " ali: "Raje bi videli, če ne bi kadili. Vonj po cigaretah se tako hitro zaje ".

Ubogi kadilec, ki se že brez tega počuti kot kakšen črv, bi se tedaj najraje vdrl v tla.

Spominjam se svojih kadilskih časov; vsakič ko smo šli v cerkev, sem trpel muke. Kaj sem počel celo na poroki svoje edine hčerke, ko bi bil kot ponosni oče moral odigrati svojo vlogo? Mislil sem si: "Upam, da bo tole hitro minilo, da bomo lahko šli ven na sveži zrak in si eno prižgal ".

Pomagalo vam bo, če boste opazovali kadilce v takšnih okoliščinah. Čepijo skupaj. Nikoli ne privlečejo le enega samega zavojčka na plan. Dvajset zavojčkov bodo ponujali naokoli, pogovori pa bodo zmeraj enaki.

"Kadite?"

"Ja, ampak vzemite, no, eno mojo."

"Bom kasneje eno vaših."

Prižgejo si cigarete in jih dolgo vlečejo; mislijo si: "To imamo srečo! Dobili smo svojo malo nagrado. Ubogi nekadilec pa nič".

-44-

Ubogi nekadilec ne potrebuje nobenega plačila. Nismo ustvarjeni za to, da bi svoje telo kar naprej sistematično zastrupljali. Žalostno pri tem je, da kadilec niti takrat, ko kadi svojo cigareto, ne doseže tistega občutka notranje umirjenosti, samozaupanja in miru, ki ga uživa nekadilec že vse svoje nekadilsko življenje. Nekadilec ne sedi ves na trnih v cerkvi in si ne želi, da bi čas minil. On lahko uživa vse življenje.

Tudi jaz se lahko spomnim, kako sem pozimi v neki športni hali igral bowling in se delal, da imam prehlajen mehur, da sem lahko letal ven kadit. Ne, tedaj nisem bil štirinajstleten šolar, temveč štiridesetleten davčni revizor. Kako bedno! In celo ko sem igral, v igri nisem mogel uživati. Veselil sem se že, kdaj se bo končalo, da bom lahko spet kadil. In to je bil moj najljubši konjiček, pri katerem naj bi se sprostil.

Po moje je ena največjih radosti nekadilčevega življenja ta, da ni zaprt v suženjstvu, daje sposoben uživati celovito življenje, skratka, da mu ni treba polovico tega prebiti v sli po cigareti in si, kakor hitro si eno prižge, želeti, da bi mu je ne bilo treba.

Ko je kadilec v hiši nekadilcev ali celo samo v njihovi družbi, naj si priklice v spomin, da mu veselja do kajenja ne jemlje nekadilec - ki ima svoj prav - temveč "mala beštija".

-45-

16. Občuten tedenski prihranek

Venomer ponavljam, da nam je zato tako težko prenehati s kajenjem, ker smo bili podvrženi pranju možganov; čim več na ta način vsajenih nesmislov bomo odpravili, preden začnemo s terapijo, tem lažje boste dosegli svoj cilj.

Sem in tja razpravljam z ljudmi, ki jih sam označujem za zakrknjene kadilce. S tem nazivom si predstavljam ljudi, ki si kajenje lahko privoščijo, ki ne verjamejo, da s tem škodujejo zdravju, in se ne menijo za prezir družbe. (Te vrste kadilcev danes ni več veliko.)

Če so še mladi, jim rečem: "Ne morem verjeti, da vam je vseeno, koliko denarja zmečete za to."

Običajno se jim zasvetijo oči. Ko bi se jih bil lotil z argumenti o zdravju ali družbenem preziru, bi bil v neugodnem položaju, toda denar "Ah, to si že lahko privoščim. To je samo toliko in toliko na teden, toliko je pa že vredno. To je moja edina razvada ali zadovoljstvo". In podobno.

Če kdo pokadi zavojček na dan, mu rečem: "Se zmeraj ne morem verjeti, da vam je vseeno za tak znesek. V svojem življenju boste za to zapravili okrog deset milijonov tolarjev. Kaj naredite s tem denarjem ? Niti ga ne sežgete niti ne zavržete. Uporabite ga, da sistematično uničite svoje zdravje, izničite svoj življenjski pogum in samozaupanje, da bi se doživljenjsko zasužnjili in si pridelali stalen slab zadah in marogaste zobe. To vas mora vendar skrbeti?"

To je trenutek, ko postane očitno, predvsem pri mlajših kadilcih, da še nikoli niso sešteli izdatkov za vse svoje življenje. Večini kadilcev se zdi že en zavojček zadosti drag izdatek. Občasno si izračunamo, koliko zapravimo v enem tednu - vznemirjujoča vsota denarja. Le ob zelo redkih priložnostih delamo ocene (in še to takrat, ko razmišljamo, da bi prenehali), koliko smo za to zapravili v enem letu - in to je res zastrašujoče, ampak vse življenje -to je kratko malo nepredstavljivo.

Toda ker razpravljamo, bo zakrknjeni kadilec rekel: "To si lahko privoščim. Saj je le toliko in toliko na teden ".

Potem mu rečem: "Dal vam bom ponudbo, kije ne boste mogli zavrniti. Vi mi zdaj plačate 500.000 tolarjev, jaz pa vas bom do konca življenja oskrboval z brezplačnimi cigaretami".

Ko bi se bil ponudil, da prevzamem hipoteko v višini 10.000.000 tolarjev za 500.000 tolarjev, bi mi dal kadilec to takoj podpisati, pa vendar me vse do danes niti eden med zakrknjenimi kadilci (prosim, ne pozabite, da zdaj ne govorim o vam podobnem človeku, ki bi rad nehal, temveč o

-46-

nekom, ki nima najmanjšega namena, da bi nehal s kajenjem) zaradi te ponudbe ni nikoli prijel za besedo. Zakaj ne?

Ko med svetovanjem pridem do te točke, kadilec reče: "Glejte, o finančnem vidiku pa res ne razmišljam. " Če tako mislite tudi vi, bi se morali vprašati, zakaj o tem ne razmišljate. Zakaj se pri drugih rečeh tako potrudite, da tu in tam prihranite nekaj tolarjev, ne da bi trenili z očesom pa plačate stotisoče tolarjev, da bi zastrupili sami sebe?

Odgovor na to vprašanje je naslednji: Vsaka druga odločitev v vašem življenju temelji na analitičnem razmisleku, pri katerem pretehtavate za in proti in končno pridete do racionalnega odgovora. Lahko se zgodi, da je napačen, toda vsaj rezultat logične presoje je. Ko kadilec pretehtava odločitev za kajenje ali proti njemu, se končni sklep glasi stokrat enako: "NEHAJ KADITI! IDIOT SI!" Kadilec torej ne kadi zato, ker tako hoče ali se tako odloči, temveč zato, ker si domišlja, da ne more nehati. Tako sam sebi prisodi pošteno pranje možganov. Nima druge izbire, kakor da vtakne glavo v pesek.

Nenavadno je, da kadilci med seboj pogosto sklenejo dogovor: "Prvi, ki bo prenehal, bo drugemu plačal dvajset tisoč tolarjev". Da bodo po prenehanju kajenja prihranili na stotisoče tolarjev, jih očitno sploh ne gane. Vse to lahko pripišemo dejstvu, da še vedno razmišljajo z "opranimi" možgani kadilca.

Pomencajte si za trenutek pesek iz oči. Kajenje je verižna reakcija, ki vas za vse življenje prikuje na verigo. Če verige ne pretrgate, boste vse življenje ostali kadilec. No, zdaj pa ocenite približno, koliko boste v preostanku svojega življenja zapravili za cigarete. Znesek je seveda odvisen od vsakega posameznika, toda vaji na ljubo vzemimo, da je to tri milijone tolarjev.

V kratkem boste sprejeli odločitev, da pokadite zadnjo cigareto (ne še zdaj, prosim - spomnite se napotkov iz začetka te knjige!). Vse, kar morate tedaj storiti, da bi ostali nekadilec, je, da ne boste še enkrat stopili v past, ali z drugimi besedami, da ne boste več pokadili razvpite prve cigarete. Če boste to storili, vas bo to namreč stalo tri milijone tolarjev.

Če se vam zdi tako gledanje rahlo "zateženo", si še vedno ustvarjate slepila. Izračunajte si vendar, koliko bi že prihranili do tega meseca, ko bi ne pokadili svoje prve cigarete!

Če se vam zdi ta argument prepričljiv, potem razmislite, kako bi se počutili, ko bi vam jutri priletel v hišo loterijski ček za tri milijone tolarjev. Poskakovali bi od veselja! Pravzaprav lahko že začnete. Dobropis za takšno vsoto vam bo takoj padel v naročje in to je le eno od čudovitih daril, ki vas čakajo.

-47-

V času odvajanja boste prišli v skušnjavo, da bi pokadili eno samo samcato, zadnjo cigareto. Lažje se ji boste uprli, če si prikličete v spomin, da vas bo to stalo tri milijone tolarjev (ali kolikor koli ste že naračunali)!

Dolga leta sem po televiziji in radiu (v Angliji; op. prev.) ponavljal svojo ponudbo, da bom za vedno brezplačno oskrboval s cigaretami kadilca, ki mi bo vnaprej plačal strošek za svojo enoletno porabo tobaka. Se zmeraj ne morem verjeti, daje ni sprejel niti en zakrknjeni kadilec. Nekaj članov mojega golf kluba dražim s tem vsakič, ko katerega slišim tarnati zaradi podražitve tobačnih izdelkov. Pravzaprav me je strah, da bo nekega lepega dne vendarle kdo sprejel mojo ponudbo, če bom preveč škodoželjen. Pri tem bi izgubil premoženje!

Če poznate srečne, vesele kadilce, ki vam pripovedujejo o tem, kako uživajo pri kajenju, jim recite, da poznate nekega idiota, ki je pripravljen koga oskrbovati z brezplačnimi cigaretami, če se mu vnaprej izplača denar, ki ga v enem letu dajo za tobak. Morda boste lahko našli zame koga, ki bi ponudbo sprejel?

-48-

17. Zdravje

To je področje, na katerem se pranje možganov odraža najučinkovitejše. Kadilci menijo, da se zavedajo tveganja. To ne drži.

Tako je bilo tudi z menoj. Ko sem čakal na to, da bo v moji glavi vsak čas prišlo do eksplozije in sem odkrito verjel, da sem pripravljen sprejeti posledice, sem se le slepil.

Ko bi bil tiste dni vzel cigareto iz zavojčka in bi začela utripati kakšna svarilna lučka, ki bi ji sledil karajoč glas: "Allen, cigareta, ki jo imaš v roki, bo povzročila, da bo steklo čez rob, če jo boš prižgal. Na srečo si opozorjen, kaj se lahko zgodi. Do zdaj si jo srečno odnesel, toda če boš pokadil samo še to cigareto, ti bo razneslo betico!" kaj mislite, kaj bi se zgodilo? Prižgal bi si jo!

Če slučajno dvomite v odgovor, pojdite na kako zelo prometno glavno ulico, postavite se z zaprtimi očmi na rob in si skušajte predstavljati, da stojite pred izbiro: nehati s kajenjem ali z zavezanimi očmi prečkati cesto, preden smete prižgati naslednjo cigareto.

Sploh ni vprašanje, za kaj bi se odločili! Jaz sem naredil, kar kadilec počne vse svoje življenje ob cigareti: Izklopil sem pamet in vtaknil glavo v pesek, v upanju, da se bom nekega jutra zbudil in kratko malo sovražil cigarete. Kadilci si ne morejo dovoliti, da bi razmišljali, kako škodijo zdravju - če to storijo, izgubijo še iluzijo užitka.

To razloži, zakaj imajo šok-filmi, ki jih predvajajo ob dnevih nekadilcev, tako malo uspeha. Samo nekadilci se lahko premagajo in gledajo take filme. To pojasni tudi, zakaj se kadilci tako dobro spominjajo strica Fredija, ki je popuhal po 40 cigaret na dan in učakal 80 let, spregledamo pa na tisoče takih, ki jih nikotin iztrga iz življenja pri najboljših letih.

Okrog šestkrat na teden imam s kadilci, večinoma mlajšimi, naslednji pogovor:

Jaz: Zakaj nočete nehati?

K: Tega si ne morem dovoliti.

Jaz: Vas ne skrbi vaše zdravje?

K: Ne. Zjutraj bi me lahko povozil avtobus.

Jaz: Bi se namenoma vrgli pod avtobus?

K: Seveda ne.

Jaz: Se pri prečkanju ceste potrudite pogledati levo in desno?

K: Seveda.

-49-

Točno. Kadilec zelo pazi, da bi ga ne povozilo - verjetnost, da bi se to vendarle zgodilo, je ena proti nekaj sto tisoč. In vendar kadilec neizogibno tveganje z nikotinom sprejme in se zdi slep in gluh za zdravstveno ogroženost. Tako močan je vpliv pranja možganov.

Spominjam se slavnega britanskega igralca golfa, ki se ni udeleževal ameriških turnirjev, ker se je bal letenja. Vendar je neprestano hodil po igrišču s cigareto. Ali ni čudno, da za nič na svetu ne bi vstopili v letalo, pri katerem bi predvidevali najmanjšo tehnično napako, čeprav je tveganje, da se bo zrušilo, ena proti nekaj sto tisoč, pri cigareti pa moramo sprejeti tveganje ena proti štiri, a to dejstvo očitno v celoti potlačimo? In kaj ima kadilec od tega?

ČISTO NIČ!

Ena zelo razširjenih bajk o kajenju zadeva kadilski kašelj. Veliko mlajših ljudi, ki me obiščejo, kajenje nič ne skrbi, ker pač ne kašljajo. Prav nasprotno pa bi jih moralo skrbeti, kajti kašljanje je varnostni sistem narave, ki spravlja iz pljuč tujke. Kašelj sam ni bolezen, temveč simptom. Kadilci kašljajo, ker njihova pljuča skušajo izvreči kancerogene katrane in strupe. Če pa kadilci ne kašljajo, ostanejo te snovi v pljučih in tam lahko povzroče raka.

Predstavljajte si to enkrat drugače: Imate čeden avto, ki ga pustite, da zarjavi, ne da bi kaj ukrenili proti temu. To je precej neumno, ker bo vaš avto kmalu le še kup pločevine in se z njim ne boste mogli več dolgo voziti. A kljub temu to ni usodno, samo vprašanje denarja je, in še vedno si lahko kupite novega. Vaše telo je vozilo, ki se premika skozi življenje. Vsi zatrjujemo, da je zdravje naše največje bogastvo. Kako res je to, vam bo povedal vsak bolni milijonar. Večina med nami je kdaj zbolela ali imela nesrečo, pri kateri smo molili za ozdravitev. (KAKO HITRO POZABLJAMO!) Ko kadite, dovoljujete, da rjavi vaše vozilo, ne da bi kaj storili proti temu; sistematično uničujete svoj avto, ki ga potrebujete za potovanje skozi življenje, pa samo enega ste dobili.

Spametujte se! Nihče vas ne sili h kajenju. In mislite na to: KAJENJE VAM NE DAJE PRAV NIČESAR.

Samo za trenutek potegnite glavo iz peska in razmislite: Ko bi zagotovo vedeli, da bo prav naslednja cigareta v vas sprožila raka - bi jo tedaj res pokadili? Pozabite bolezen (ki si jo je le težko predstavljati), toda predstavljajte si, kako vas pripeljejo na onkološko kliniko, kako morate dopustiti, da z vami delajo te strašne preiskave, terapijo z obsevanji in podobno. V tem trenutku ne načrtujete svojega bodočega življenja. Načrtujete smrt. Kaj bo z vašo družino in s tistimi, ki jih ljubite, z vašimi načrti in sanjami?

-50-

Pogosto vidim ljudi, ki se jim je to zgodilo. Niso si mislili, da bo kaj takega doletelo prav njih, in najbolj strašno pri tem ni bolezen sama, temveč vedenje, da sojo sami zakrivili. Vse svoje kadilsko življenje pravimo: "Jutri bom nehal." Skušajte si predstavljati, kako se počutijo tisti, ki so ugasnili povzročitelja. Zanje je konec pranja možganov. Na svojo bivšo navado gledajo kot na tisto, kar v resnici je, in preživijo ostanek svojega življenja ob razglabljanju: "Zakaj sem se slepil, da moram nujno kaditi? Ko bi le mogel uro zavrteti nazaj!"

Nehajte se slepiti. Priložnost je tukaj. To je verižna reakcija. Če boste pokadili naslednjo cigareto, bo to neizogibno vodilo do naslednje in naslednje.

V začetku sem vam obljubil, da vam bom prihranil terapijo s šokom. Če ste se že odločili, da nehate s kajenjem, to za vas tudi ne bo šok-terapija. Če še vedno dvomite, preskočite preostanek tega poglavja in ga preberite potem, ko boste prebrali vso knjigo do konca.

O škodljivosti kajenja za zdravje so napisali že zajetne statistike. Problem je v tem, da kadilec vse do svoje odločitve, da bo nehal kaditi, o tem sploh nič noče vedeti. Celo z zakonom predpisano svarilo je zapravljanje časa, ker si kadilec nadene plašnice, če pa svarilo vendarle prebere, si za pomiritev takoj prižge novo cigareto.

Kadilci se nagibajo k podmeni, daje zdravstvena ogroženost nekaj, kar človeka zadene ali ne zadene, kakor če bi stopil na mino ali poleg nje. Naj vam bo kar takoj jasno: Dogaja se že prav v tem trenutku. Vsakič, ko potegnete iz cigarete, inhalirate v svoja pljuča kancerogene katranaste snovi - a rak nikakor ni najhujši morilec, ki je v navezi z nikotinom - tu so še obolenja srca, arterioskleroza, emfizemi, angina, tromboze, kronični bronhitis in astma.

Kadilci trpijo tudi za slepili češ da se pretirava s katastrofalnimi učinki kajenja. Nasprotno. Nobenega dvoma ni, da so v zahodnih družbah glavni vzrok smrti prav cigarete. Problem je v tem, da v številnih primerih, ko so smrt povzročile ali sovpovzročile cigarete, ne obdolžijo in statistično ne zajamejo kajenja.

Obstajajo ocene, po katerih 44 odstotkov hišnih požarov zakrivijo cigarete, in sprašujem se, koliko prometnih nesreč gre na račun cigaret, na račun tistega delčka sekunde, ko izgubiš pogled na cesto, ker si moraš eno prižgati.

Običajno vozim previdno, a nikoli se smrti nisem bolj približal (razen s samim kajenjem) kot takrat, ko sem si med vožnjo skušal zviti cigareto. Le skrajno nerad se spominjam številnih primerov, ko sem si cigareto med vožnjo izkašljal iz ust - kaže, da nikoli ne more pasti drugam kot med sedeže. Prepričan sem, da je veliko kadilcev med vožnjo že naredilo isto,

-51 -

namreč z golo roko tipalo za gorečo cigareto, medtem ko so z drugo roko skušali voziti.

Pranje možganov ima učinek, da mislimo prav tako kot mož, ki pade s stonadstropne stavbe. Ko pada mimo petdesetega nadstropja, reče: "Do tuje šlo dobro!" Kadilci ne mislijo nič drugače; prepričani so, da še ena cigareta ne more škodovati.

Skušajte na to gledati drugače. "Navada" je doživljenjska veriga, vsaka cigareta ustvarja potrebo po naslednji. Ko ste s tem začeli, ste prižgali zažigalno vrvico; problem je v tem, DA NE VESTE, KAKO DOLGA JE! Vsakič, ko si prižgete cigareto, se za korak približate eksploziji bombe.

KAKO VESTE, DA NE BO EKSPLODIRALA ŽE PRI NASLEDNJI?

-52-

18. Energija

Večinoma se kadilci zavedajo, da "asfaltirajo" svoja pljuča, ne vedo pa, da kajenje povzroča tudi splošno mlahavost.

Razen mašenja pljuč si kadilec s strupenimi snovmi, na primer z nikotinom, ogljikovim monoksidom in še drugimi, postopoma maši tudi vene in arterije.

Pljuča in krvni obtok prenašajo kisik in hranilne snovi v različne organe in mišice po telesu. Kadilec odvzema vsaki mišici in organu svojega telesa vedno več kisika, tako da vsak dan delujejo slabše; kadilec vsak dan postaja ne le bolj mlahav, temveč je tudi njegova odpornost za druga obolenja vse manj ša.

Ker se to dogaja tako počasi in postopoma, kadilec tega sploh ne opazi. Vsak dan se počuti enako kot prejšnjega dne. Ker se ne počuti bolnega, misli, daje zato tako mlahav, ker se pač stara.

Kot mladostnik sem skrbel za to, da sem imel res dobro telesno kondicijo, potem pa sem bil celih trideset let stalno utrujen. Mislil sem si, da imajo energijo le otroci in najstniki. Med čudovitimi darili, s katerimi sem bil obdarjen, ko sem opustil kajenje, je bil tudi nenadni pljusk energije. Resnično sem spet dobil voljo do športne vadbe.

Zloraba telesa in pomanjkanje energije peljeta najpogosteje v nadaljnje napačno vedenje. Kadilec se rad izogiba športnim dejavnostim in drugim konjičkom, nagiba se v čezmerno uživanje hrane in pijač.

-53 -

19. Sprošča me in vliva mi samozaupanje

To je najhujša zmota od vseh; po mojem prepričanju osvoboditev od nje lahko postavimo ob bok odpravi suženjstva, saj je največ, kar prenehanje kajenja prinese človeku, to, da mu ni več treba hoditi skozi življenje v stalni negotovosti.

Kadilci zelo težko verjamejo, da v bistvu cigareta povzroča občutek negotovosti, ki vas popade, če vam je na primer pozno zvečer zmanjkalo cigaret. Nekadilci ne poznajo tega morečega občutka. Povzroča ga tobak.

Velikih prednosti, ki mi jih je prineslo dejstvo, da nisem več kadil, sem se zavedel šele mesece kasneje, med svojimi svetovanji za kadilce.

Petindvajset let sem se branil zdravniškega pregleda. Tudi ko sem sklepal kakšno zavarovanje, sem pregled odklonil in rajši plačal višje prispevke. Sovražil sem obiske na klinikah, pri zdravnikih in zobozdravnikih. Nisem mogel prenesti misli na staranje, na domove za starostnike in podobno.

Ničesar od tega nisem povezoval s kajenjem, toda ko sem nehal, je bilo, kot da bi se prebudil iz morečih sanj. Danes se veselim vsakega dneva. Seveda se v življenju dogajajo tudi neprijetne reči, toda tako kot vsak človek se moram soočiti s stresom in napetostmi; toda čudovito je, da si zaupam, da sem sposoben premagati tudi take obremenitve. Lepe trenutke uživam toliko bolj, ker sem telesno zmogljivejši, imam energijo in zaupam vase.

-54-

20. Grozeče črne sence

Ko nehamo biti odvisni od tobaka, je ena nadaljnjih velikih radosti ta, da se razgubijo črne sence, ki so nam prej vedno zamračevale ozadje zavesti. Vsi kadilci vedo, da so nespametni, a zapirajo oči pred škodljivimi posledicami kajenja. Večinoma tako kadimo samodejno, ne da bi o tem kaj razmišljali, toda črne sence vedno prežijo v naši podzavesti, tik pod površjem.

V kadilskem življenju imamo vse več trenutkov, v katerih se te črne sence dvignejo:

če preberemo opozorilo ministra za zdravstvo,

ko slišimo o raku,

ob kampanjah proti kajenju,

pri napadu kašlj a,

pri bolečinah v prsih,

ko nas kateri od otrok, prijateljev ali sorodnikov pogleda z bolečino

v očeh,

če pri zobozdravniku ali pri poljubljanju ali kratko malo v pogovoru

opazimo, kakšen zadah in kako marogaste zobe imamo,

ob izgubi samospoštovanja, ki jo prinaša s seboj odvisnost od

nikotina.

Tudi če se vsega tega ne zavedamo, prežijo tik pod našo "fasado" črne sence in nas vse bolj izčrpavajo - kolikor globlje tonemo v odvisnost. To preneha šele, ko se odločimo, da se rešimo te strahotne zasvojenosti.

Ne morem dovolj poudariti, kako čudovito je končno spet živeti brezskrbno, brez teh strahotnih črnih senc, v zavesti, da nam ni več treba kaditi.

Zadnji dve poglavji sta obravnavali občutne prednosti, ki se jih lahko veseli nekadilec. Ker bi želeli pravično prikazati obe plati, bomo v naslednjem poglavju našteli prednosti kajenja.

-55-

21. Prednosti kajenja

56

22. Metoda "moči volje"

V naši družbi na splošno velja mnenje, da se je zelo težko odvaditi kajenja. Celo praktični svetovalci, ki pri tem pomagajo, svoje izvajanje začnejo s tem, da povedo, kako težko je. V resnici pa je smešno preprosto. Da, razumem, da bi mi zdaj radi brž oporekali, toda premislite prej.

Če ste si zadali cilj, da boste pretekli miljo v manj kot štirih minutah, potem je to težko. Morda bi morali za to trdo trenirati nekaj let, in celo tedaj mogoče tega telesno ne boste zmogli. (Svoje zmogljivosti večji del določamo z močjo predstave. Mar ni čudno, kako nedosegljiv je bil ta cilj, dokler ga Bannister ni uresničil? Dandanes ni to nič več nenavadnega.)

Če hočete nehati kaditi, vam ni treba storiti nič drugega, kot nič več kaditi. Nihče vas ne sili, da kadite (razen vas samih), za razliko od hrane in pijače cigaret ne potrebujete, da bi preživeli. Če torej hočete s tem nehati, zakaj naj bi bilo to težko? V resnici to tudi ni težko. Kadilci si zadevo otežijo sami, če se je lotijo z vso močjo volje. Tako deluje vsaka metoda, ki kadilcu vsili občutek, da mora nekaj žrtvovati, da se mora nečemu odpovedati. Poglejmo to metodo, ki od nas zahteva moč volje, malo podrobneje.

Odločitve, da bomo postali kadilci, sploh ne sprejemamo. Nekaj prvih cigaret nam pomeni le eksperiment, in ker so odvratnega okusa, smo prepričani, da lahko nehamo kaditi, kadar se nam bo zahotelo. Načeloma pokadimo teh nekaj prvih cigaret samo, če to hočemo, največkrat v družbi drugih kadilcev.

Preden se prav zavemo, že redno kupujemo cigarete in kadimo, kadar hočemo, in to kar naprej, nepretrgano.

Običajno dolgo traja, preden opazimo, da smo zasvojeni, saj smo podlegli slepilu, da kadilci kadijo zaradi užitka in ne zato, ker morajo. Kajenja sicer ne uživamo (tako nikoli), a si domišljamo, da lahko vsak hip nehamo.

Šele takrat, ko se lotimo poskusa, da bi nehali kaditi, opazimo, da smo se znašli pred problemom. Prvih poskusov se lotimo že takoj ob začetku kajenja, praviloma zaradi pičlosti denarja (mladenič sreča dekle, štedita za skupno gospodinjstvo in nočeta razmetavati denarja za cigarete) ali iz zdravstvenih razlogov (najstnik je še aktiven športnik in opazi, da mu zmanjkuje sape). Naj bodo motivi kakršni koli, kadilec vedno čaka na stresno situacijo. Kakor hitro ne bo več kadil, "beštija" začne kričati po hrani. Tedaj prevzame kadilca sla po cigareti, in ker ne sme kaditi, se stres še poveča. Ker njegovo "normalno" sredstvo proti stresu trenutno ni dosegljivo, trpi kar trikratno. Rezultat tega časa muk je verjetno kompromis:

-57-

"Manj bom kadil," ali ugotovitev: "Nisem izbral pravega trenutka," ali odločitev: "Raje bom počakal, dokler ne bom manj pod stresom". Ko stres preneha, pa ni več nobene potrebe, da bi nehali kaditi; kadilec se bo lotil naslednjega poskusa šele ob prihodnji stresni situaciji. Trenutek seveda ni nikoli pravi, saj se v življenju večine ljudi stres ne zmanjšuje, ampak se prej veča. Zapustimo dom staršev, osnujemo svojega, zadolžimo se s hipotekami, dobimo otroke, v poklicu nam naložijo več odgovornosti. Seveda pa stres v življenju kadilca nikoli ne more popustiti, saj so vzrok za ves stres vendar cigarete. In ta postaja vse večji - kolikor več nikotina povlečemo vase, toliko večja je tudi iluzija o zasvojenosti.

Misel, da postaja stres v življenju vse večji, je utvara, kajti povzroča ga kajenje samo. V poglavju 28. bomo o tem govorili bolj natančno.

Po začetnih neuspehih si kadilec praviloma ustvari možnost, da se bo nekega dne zbudil in kratko malo ne bo več občutil potrebe po kajenju. To upanje se v glavnem napaja iz zgodb, ki jih kadilec sliši o drugih bivših kadilcih (na primer: "Zbolel sem za gripo in potem nisem hotel več kaditi ".).

Ne slepite se. Tem govoricam sem prišel do dna in lahko samo rečem, da to ni nikoli tako enostavno kot je videti. Največkrat je bil kadilec notranje že pripravljen, da preneha s kajenjem, in je uporabil gripo le za odskočno desko. Sam sem preživel trideset let v čakanju na jutro, ko se bom prebudil z ugotovitvijo, da me je minilo veselje do cigaret. Toda vsakič, ko sem imel gripo, sem se že veselil, da bo bolezen kmalu minila, ker mi je bila pri kajenju napoti.

Se bolj pogosti so primeri, ko so ljudje, ki so "kratko malo tako" nehali, pred tem doživeli kak šok. Morda je umrl bližnji sorodnik za katero od kadilskih bolezni, ali pa so jim lastni zdravstveni problemi nagnali strah v kosti. Pripoveduje se vedno lažje: "Nekega dne sem se enostavno odločil, da opustim kajenje. Sem pač super dečko!" Nehajte se slepiti! Kaj takega se nikoli ne zgodi samo od sebe, morate že sami kaj storiti.

Zdaj pa raziščimo, zakaj je tako težko nehati kaditi s pomočjo zagrizene moči volje. Večino časa tako ali tako tiščimo glavo v pesek in si pravimo: "Jutri bom nehal".

Včasih nekaj izzove poskus, da bi nehali kaditi. To so lahko zdravstveni problemi, finančni zamaški, prezir družbe, ali pa smo v zadnjem času imeli resne težave z dihanjem in opazili, da pri kajenju v bistvu ne uživamo.

Ne glede na to, kateri nagib imamo, dvignemo glavo iz peska in začnemo tehtati razloge za kajenje. Ugotovimo to, kar smo vedeli že ves čas: S pametno presojo lahko pridemo le do enega sklepa - KONEC S KAJENJEM!

Ko bi sedli in tehtali prednosti prenehanja v primerjavi s prednostmi kajenja, bi se končni račun nagnil globoko v prid prenehanja.

-58-

Toda čeprav kadilec ve, da bi mu šlo kot nekadilcu bolje, je prepričan, da bo moral nekaj žrtvovati. To je sicer iluzija, a mogočna iluzija. Kadilec ne ve, zakaj, toda misli, da mu cigarete v dobrih in slabih časih pomagajo.

Preden sploh začne, ima za seboj v naši družbi običajno pranje možganov, vrhu vsega pa še zmedene ideje, ki jih v njem poraja lastna zasvojenost. Dodajmo še eno veliko zmoto, namreč prepričanje o tem, kako neznansko težko je nehati kaditi.

Slišal je za kadilce, ki že mesece ne kadijo več, pa še vedno hlepijo po cigaretah. To so sami zlovoljni bivši kadilci, ljudje, ki nehajo kaditi in nato vse življenje tarnajo, kako si želijo vsaj eno cigareto. Slišal je za kadilce, ki leta niso kadili, na videz so bili srečni in so zadovoljno živeli, potem pa so nekega lepega dne samo enkrat pokadili eno cigareto in na mah spet postali zasvojeni. Verjetno pozna tudi več kadilcev v hujšem stadiju bolezni, ki vidno uničujejo sami sebe in očitno ne uživajo v kajenju pa vendar naprej kadijo. Za krono vsega pa je naš kadilec verjetno sam izkusil enega ali več teh pojavov.

Namesto da bi se lotil dela z občutkom: "Krasno! Si že slišal? Meni ni treba več kaditi, " začne z mračnim občutkom prekletstva, kakor da bi moral splezati na Everest, in trdno je prepričan: kakor hitro te ima "mala beštija" v krempljih, te do smrti ne izpusti. Veliko kadilcev se začne opravičevati prijateljem in sorodnikom: "Glej, ravno skušam prenehati s kajenjem. Verjetno bom v naslednjih tednih bolj siten - prosim, bodi popustljiv do mene!" Največ takih poskusov je že vnaprej obsojenih na propad.

Vzemimo, da kadilec zdrži nekaj dni brez cigaret. Občutek davljenja v njegovih pljučih kmalu popusti. Ni kupil cigaret in v žepu ima več denarja. Vzroki, zaradi katerih je prvotno hotel prenehati s kajenjem, hitro izpuhtijo. Tako je, kot če pri vožnji z avtomobilom vidimo hudo nesrečo. Nekaj časa potem vozimo počasneje, toda do prihodnjič, ko bomo v zamudi, bomo že vse pozabili in pohodili stopalko za plin do dna.

Mala beštija, ki ni dobila svoje porcije, ubira v vašem trebuhu svoje preverjene strune. Telesnih bolečin nimate; za primerjavo pomislite: če bi imeli isti občutek zaradi prehlada, ne bi izostali od dela ali podlegli depresiji. Preprosto bi to smeje prešli. Kadilec lahko misli samo, da hoče cigareto. Zakaj je to zanj tako pomembno, ne ve. Mala beštija v trebuhu nato sprosti veliko beštijo v možganih in tedaj ta človek, ki je pred nekaj urami ali dnevi prostovoljno prisluhnil vsem dobrim razlogom, zaradi katerih naj bi nehal kaditi, obupano išče nekakšen izgovor, da bi lahko spet začel. Reče si na primer takole:

-59-

Življenje je kratko. Mogoče bo jutri eksplodirala bomba. Lahko me povozi avto. Že tako sem predolgo kadil. Dandanes dobiš raka že od vsega.

Izbral sem napačen trenutek. Začeti bi moral po božiču /po dopustu /ko bo minila stresna faza v mojem življenju.

Ne morem se zbrati. Razdražljiv sem in slabe volje. Ne morem prav delati. Družina in prijatelji me ne marajo več. Bodimo odkriti: spet moram začeti kaditi, že zaradi drugih. Sem okostenel kadilec in nimam nobene možnosti, da bi bil se srečen brez cigarete. (Ta razlog mi je zadostoval triintrideset let, da sem naprej kadil.)

Ko bo kadilec prišel do sem, se bo končno vdal. Prižgal si bo cigareto, njegova shizofrenija pa bo še rasla. Po eni plati ga obvladuje strašansko olajšanje zaradi potešitve sle, hkrati pa ima cigareta, če dlje časa ni kadil, odvraten okus, in ne more razumeti, zakaj to packarijo sploh kadi. Zato misli, da mu manjka volje. V resnici mu je nikakor ne manjka, le svoje mnenje je spremenil in v luči novih spoznanj sprejel čisto pametno odločitev. Kaj bi z vsem zdravjem, če se pri tem počutiš slabo? Kaj bi z vsem bogastvom, če se ob njem počutiš bednega? Ne eno ne drugo ne prinese nič. Kratko, ampak uživaško življenje je bistveno boljše od dolgega, a bednega?

Na srečo to ni tako, temveč prav nasprotno. Nekadilec v življenju neskončno bolj uživa. Toda prav ta iluzija meje triintrideset let pripravljala do tega, da sem naprej kadil, in priznati moram, da bi še vedno kadil, če bi bila resnična (no, naj se popravim - ne bi me bilo več tukaj).

Muka, ki jo trpi kadilec, nima nič opraviti z odvajanjem. To jo sicer izzove, a resnični boj se odvija v glavi; vzrok zanj so dvomi in negotovost. Kadilec se že loti odvajanja v prepričanju, da bo nekaj žrtvoval, zato ima kaj hitro občutek, da se mora čemu odpovedati - to je neke vrste stres. Vsakič, ko mu možgani sugerirajo "Daj no, pokadi eno," trpi stres. Torej takoj ko neha kaditi, nastane potreba po cigareti. A zdaj je ne sme pokaditi, ker je kajenje opustil. To ga le še bolj potre, kar ponovno sprošča potrebo.

Naslednja težava je v čakanju, da se bo nekaj zgodilo. Če si zadaste cilj, da boste napravili šoferski izpit, ste ga dosegli v trenutku, ko ste opravili izpit. Pri metodi z "močjo volje" pa je rečeno: "Če boste le dovolj dolgo zdržali brez cigarete, bo poželenje po kajenju nazadnje izginilo".

Kako pa veste, kdaj ste dosegli ta cilj? Nikoli ne boste vedeli, ker čakate, da se bo nekaj zgodilo, pa se nič ne zgodi. Prenehali ste s kajenjem, potem ko ste pokadili svojo zadnjo cigareto, in v bistvu zdaj samo čakate, kako dolgo bo trajalo, preden boste spet postali šibki.

-60-

Kakor sem že rekel, je muka, ki trpinči kadilca, duhovne narave; izzove jo negotovost. Čeprav telesnih bolečin ni, je učinek močan. Kadilec se počuti bednega in negotovega. Zelo je še daleč od tega, da bi pozabil na kajenje; vse njegovo mišljenje je obsedeno z njim.

Za cele dni ali tedne zapade v najglobljo depresijo. Njegove misli se sučejo samo okrog dvomov in strahov:

"Kako dolgo bo še trajalo to noro hlepenje?"

"Bom še kdaj srečen ? "

"Bom še kdaj zjutraj hotel vstati? "

"Bom še kdaj lahko užival v kakšni jedi? "

"Kako bom v prihodnosti sploh lahko opravil s stresom?"

"Se bom sploh še lahko veselil kakšne zabave?"

Kadilec čaka, da se bo stanje izboljšalo, a dokler je tako pobit, bo cigareta le še bolj vredna poželenja.

V resnici se nekaj dogaja, a kadilec tega ne opazi. Če prestane tri tedne radikalne abstinence, izgine telesno poželenje. Toda kakor rečeno, so znaki odvajanja pri tobaku tako šibki, da jih kadilec sploh ne zazna. Vendar ima po približno treh tednih veliko kadilcev občutek, da jim je uspelo. Da bi si to dokazali, si prižgejo cigareto in tojih spet pokoplje. Cigareta ima grozen okus, toda kadilec je spet poslal v svoje telo nikotin, in kakor hitro bo cigareto ugasnil in bo nivo nikotina upadel, bo spet zašepetal tihi glas v ozadju njegovih možganov: "Želiš si še ene..." Res mu je uspelo, a s tem si je ponovno nakopal odvisnost.

Kadilec si po navadi ne prižge takoj druge cigarete. Misli si: "Nočem biti spet odvisen". Pusti, da preteče nekakšen varnostni čas. Morda so to ure, dnevi ali celo tedni. Potem si lahko reče: "No, nisem postal spet odvisen, torej lahko mirno pokadim še eno". Padel je v isto past kot prvič, in že lovi ravnotežje na spolzkem ledu.

Kadilci, ki so opustili kajenje z močjo volje, imajo to metodo za dolgotrajno in težavno, ker je glavni problem v pranju možganov; še dolgo potem, ko je telesna odvisnost izginila, se kadilcu še vedno toži po cigareti. Če dovolj dolgo zdrži, se mu začne svitati, da dejansko ne bo popustil. Tedaj neha tarnati in sprejme dejstvo, da življenje mirno teče dalje tudi brez cigarete in da je polno užitkov.

Veliko kadilcev ima s to metodo uspeh, vendar je težavna in naporna in pogosteje vodi do poraza kakor do uspeha. Celo tisti, ki uspejo, ostanejo vse življenje ranljivi. Pranje možganov ima še zmeraj določen vpliv; nekateri mislijo, da cigareta kadilcu lahko posreduje energijsko injekcijo, tako v dobrih kot v slabih časih. (Tudi večina nekadilcev trpi za to iluzijo. Tudi oni

-61 -

so žrtve pranja možganov, a se ne morejo naučiti "uživati" pri kajenju, ali pa si nočejo nakopati slabih plati kajenja, ne, hvala!). To pojasni, zakaj tako veliko kadilcev, ki zelo dolgo niso kadili, spet začne.

Veliko bivših kadilcev občasno pokadi eno cigaro ali cigareto kot posebno poslastico, ali da bi sami sebe prepričali, kako odvratnega okusa je; "Do tu je šlo dobro!'\ toda kakor hitro bodo cigareto ugasnili, bo padla raven nikotina v telesu in tihi glas bo spet svetoval: "Želiš si še ene!". Če si tedaj prižgejo drugo cigareto, bo še vedno imela ogaben okus, bivši kadilec pa si bo čestital: "Krasno! Dokler v tej travi ne uživam, nisem odvisen od nje. Po božiču /po dopustu /po stresnem obdobju bom spet nehal".

Prepozno. Že spet so odvisni. Past, v katero so padli že prvič, jih je ujela še drugič.

Vedno poudarjam, da užitek pri tem ne igra nobene vloge. Nikoli je ni igral! Če bi kadili zato, ker iščemo užitek, bi vsak od nas pokadil le eno cigareto. Samo zdi se nam, da ob cigaretah uživamo, ker ne moremo verjeti, da smo lahko tako neumni, da kadimo, pa iz tega ne iztržimo nobenega užitka. Zato kajenje tako pogosto poteka nezavedno. Ko bi pri vsaki cigareti, ki jo kadite, zavestno zaznali vso nesnago, ki si jo črpate v pljuča, in ko bi si morali reči: "To me bo v življenju stalo 10 milijonov tolarjev in ta cigareta bi bila lahko prav tista, ki bo v mojih pljučih sprožila raka, " potem bi izpuhtela celo iluzija o užitkih. Če skušamo iz svojih misli načrtno pregnati negativne posledice, se sami sebi zdimo bedasti. Toda če bi se morali temu zoperstaviti, bi bilo neznosno! Kdor opazuje kadilce, posebno na družabnih srečanjih, bo videl, da so srečni samo, če sploh ne opazijo, da kadijo. Kakor hitro to opazijo, jim postane neprijetno in jih sili v opravičevanje.

Kadimo, da bi nahranili "malo beštijo"... in brž ko jo boste prepodili iz svojega telesa in "veliko beštijo" iz svoje glave, ne boste čutili ne potrebe ne želje po cigareti.

-62-

23. Manj kaditi? Pozor, tudi to je past!

Veliko kadilcev omeji kajenje, ko se pripravljajo, da bodo dokončno nehali, ali ko skušajo nadzirati "malo beštijo". Številni zdravniki in svetovalci svetujejo ta korak v pomoč.

Jasno, kolikor manj kadite, toliko bolje za vas, toda kaditi manj je nadvse slaba odskočna deska za vse tiste, ki hočejo popolnoma prenehati s kajenjem. Prav poskusi in napori, da bi se omejili, poskrbe, da za vse življenje obtičimo v pasti.

Praviloma kadimo manj takrat, ko nam je spet enkrat spodletel poskus, da bi prenehali. Po nekaj urah ali dneh vzdržnosti si kadilec reče nekako takole: "Ne morem prenesti misli na življenje brez cigaret, zato bom od zdaj naprej kadil samo še mojo najljubšo znamko cigaret ali pa se bom omejil na deset cigaret na dan. Če se to obnese, lahko ostanem pri tem ali pa se še bolj omejim ".

Zgodi pa se nekaj strašnega.

Kadilec si je izbral najslabše od vsega. Se zmeraj je odvisen od nikotina in ohranja beštijo pri življenju, in to ne samo v svojem telesu, temveč tudi v svojih mislih.

Nestrpno čaka samo še na svojo naslednjo cigareto.

Preden se je omejil, je prižgal cigareto vsakič, ko je začutil željo po njej, in je s tem vsaj delno odpravil abstinenčne pojave. Zdaj si je k vsemu svojemu normalnemu življenjskemu stresu naložil še za večji del časa simptome odvajanja. Sam poskrbi za to, da se počuti bednega in je slabe volje.

Prej, ko se je svojemu hlepenju vedno vdal, večine cigaret ni užival, še opazil ni, da kadi. To seje dogajalo samodejno. Zdelo se mu je, da vendarle uživa v tistih cigaretah, ki jih je pokadil po določenem času vzdržnosti (na primer prvo cigareto dneva, cigareto po jedi itd.).

Zdaj čaka na vsako cigareto celo uro in "uživa" prav pri vsaki. Dlje ko čaka, toliko večji se mu zdi "užitek", ki pa mu ga seveda ne daje cigareta, pač pa zgolj konec napetosti, katere vzrok je poželjiva sla, šibko telesno poželenje zaradi odvzema nikotina ali psihološko hlepenje. Dlje ko boste trpeli odvzem, večji bo "užitek" pri vsaki cigareti.

Pri prenehanju kajenja ni glavni problem kemična odvisnost. Premagati to je preprosto. Glejte, ponoči lahko brez težav vzdržite tudi deset ur brez

-63 -

cigarete, sla po nikotinu vas ne bo niti zbudila. Veliko kadilcev tudi ne prižge cigarete, dokler so v spalnici. Veliko jih je, ki hočejo najprej zajtrkovati. Nekateri pa celo počakajo, da pridejo v službo in si prižgejo cigareto šele tam.

Tako mirno prebijejo deset ur brez cigarete, če pa bi morali enako dolgo vzdržati brez tobaka podnevi, bi skočili iz kože.

Veliko kadilcev se po nakupu novega avtomobila odpove kajenju v njem. Hodijo v veleblagovnice, v gledališče, k zdravniku, k zobozdravniku, ne da bi pretirano trpeli zaradi vzdržnosti. Celo ob prepovedi kajenja v podzemni železnici v Angliji ni bilo pripomb. Kadilci se skoraj vesele, če jim kdo prepove kajenje. Na skrivaj so kar zadovoljni, če morajo daljši čas zdržati brez cigarete. To jim daje upanje, da morda nekega dne ne bodo več čutili poželenja po cigaretah.

Resnični problem pri odvajanju od kajenja je pranje možganov, iluzija, da je cigareta podpora, neke vrste bergla ali nagrada, da prinaša zadovoljstvo, in da življenje brez nje ne bo nikoli takšno, kakršno je bilo. Če zdaj zmanjšate količino pokajenih cigaret, vas to nikakor ne bo odvadilo kajenja, temveč le povzročilo, da se boste počutili negotovo in bedno in prišli do prepričanja, daje največji zaklad sveta naslednja cigareta in da brez nje ne boste nikoli več srečni.

Ni bolj klavrne uboge pare kot je kadilec, ki skuša manj kaditi. Muči ga iluzija, da se bo zaradi omejitve zmanjšala njegova sla po kajenju. Resnica je drugačna: če manj kadi, še bolj trpi za abstinenčnimi pojavi. Bolj ko cigarete uživa, ogabnejšega okusa so. Toda to ga ne odvrača od kajenja. Okus še nikoli ni igral pomembne vloge. Če bi kadilci kadili zato, ker bi jim prijalo, nihče ne bi pokadil več kot eno samo cigareto. To težko verjamete? Prav, premislimo! Katera cigareta je najbolj ogabnega okusa? Tako je, prva jutranja cigareta, tista, ki pozimi sproži tak napad kašlja, da nas sluz začne daviti. Katera cigareta je večini kadilcev najljubša? Točno, prva jutranja cigareta! Mar res mislite, dajo kadite zato, ker je tako okusna in tako lepo diši? Ali pa se vam morda zdi bolj racionalna razlaga, da prva jutranja cigareta kratko malo odpravi abstinenčne pojave po deveturni vzdržnosti?

Poskus, da bi kadili manj, ni le obsojen na propad, temveč je tudi najhujša vrsta mučenja. Propade, ker kadilec zmotno upa, da bo imel vse manj poželenja po cigaretah, če se bo navadil kaditi manj. Toda ne gre za navado. Kajenje je zasvojenost, odvisnost, in bistvo odvisnosti je pač to, da zahteva vse več "snovi" - in ne vse manj. Da bi svojo porabo cigaret omejil, potrebuje kadilec vse življenje moč volje in disciplino. Bistveni problem pri odvajanju od kajenja ni kemična odvisnost od nikotina. Z njo opravimo igraje. Huda zmota je prepričanje, da cigarete dajejo kadilcu užitek. To zmoto je prvotno zakrivilo pranje možganov, ki smo mu bili izpostavljeni,

-64-

še preden smo sploh začeli kaditi, kasneje pa jo utrjujemo z zasvojenostjo. Vsako omejevanje zmoto okrepi v takem obsegu, da kajenje popolnoma obvladuje kadilčevo življenje in da sam postane prepričan, daje naslednja cigareta najlepše na svetu.

Kot rečeno, poskus, da bi omejili kajenje, se tako in tako nikoli ne obnese, ker se morate potem vse življenje držati na vajetih z močjo volje in kontrolo. Če niste imeli dovolj volje, da bi nehali kaditi, je imate še toliko manj, da bi svoje kajenje omejili. Prenehati je mnogo preprosteje in manj boleče.

Slišal sem dobesedno za tisoče primerov, ko so kadilci doživeli neuspeh v odvajanju samo zato, ker so skušali kaditi manj. Peščica uspelih poskusov, za katere vem, je bila dosežena razmeroma kratek čas po omejitvi kajenja, ko so kadilci nehali kaditi na mah. Ti kadilci so v resnici opustili kajenje kljub zmanjšanju kajenja, ne zaradi njega. S tem so samo podaljšali svojo agonijo. Ko propade poskus, da bi omejil kajenje, je kadilec živčna razvalina, na žalost je le še bolj prepričan, da bo vse življenje ostal zasvojen. To običajno zadošča, da naslednjih pet let nadaljuje s kajenjem; potem se loti naslednjega poskusa.

Kako sprevrženo je pravzaprav kajenje, nam dokazujejo prav poskusi, da bi ga omejili - šele takrat spoznamo, da postane cigareta najbolj mikavna šele po določenem času vzdržnosti. Z glavo se morate zaleteti v zid (se pravi, trpeti abstinenčne simptome), da bi doživeli prijeten občutek, ko bolečina pojenja.

Torej ste pred izbiro:

Vse življenje manj kaditi. To je mučenje, ki si ga naložite sami, in ki ga tako in tako ne boste zmogli.

Počasna, a zagarantirana zadušitev. Kakšen smisel vidite v tem?

Biti prijazen do sebe in nehati kaditi.

Drugo pomembno dejstvo, ki ga razkrije omejevanje kajenja, je, da tako imenovane občasne, priložnostne cigarete ni. Kajenje je verižna reakcija, ki se bo vlekla skozi vse vaše preostalo življenje, razen če se jo potrudite raztrgati z lastnimi močmi.

NE POZABITE:

MANJ KADITI POMENI LE SEBE ZLOMITI.

-65-

24. Samo še ena cigareta

Predstavo, da bi pokadili le še eno samo cigareto, si morate izbiti iz glave. To je mit, pravljica.

Ena sama cigareta je bila že dovolj, da ste sploh začeli kaditi.

Ena sama cigareta, ki naj bi nam pomagala čez težave ali nas ob kakem posebnem dogodku nagradila, povzroči propad večine poskusov, da bi nehali kaditi.

Ena sama samcata cigareta ujame kadilca, ki je že uspešno obesil kajenje na klin, nazaj v past. Včasih bi si želel le potrditve, da je ne potrebuje več, in to mu tudi takoj da: ogabnega okusa je in ga prepriča, da noče biti nikoli več zasvojenec, toda prav to že spet je.

Misel na to posebno cigareto - prvo jutranjo in tisto po kosilu - kadilcu preprečuje, da bi hotel nehati kaditi.

Prosim, temeljito si zapomnite, da nečesa, kar naj bi bilo "samo ena sama cigareta" sploh ni. Kajenje je verižna reakcija, ki se vleče skozi vse življenje, če je ne prekinete.

Prav bajka o posamični, posebni cigareti, napravi iz prenekaterih kadilcev, ki so nehali kaditi, večne jadikovalce. Nikoli ne dovolite, da bi vam misli občasno plesale okrog priložnostne cigarete ali zavojčka - to je čista fantazija. Če mislite na kajenje, mislite raje na življenje, polno nesnage, za katero plačate celo premoženje, se telesno in duševno uničujete, se zasužnjite do konca življenja in imate slab zadah.

Skoda, da ni nič cigareti podobnega, kar bi bilo lahko v slabih in dobrih časih injekcija energije ali zadovoljiv užitek. Dopovejte si, prosim: cigareta ni nič takega. Ali visite vse svoje bedno življenje na njej ali pa sploh ne. Se v sanjah vam ne pride na misel, da bi pogoltnili ciankalij samo zato, ker ima okus po mandeljnih - torej se nehajte kaznovati s fantazijami o priložnostni cigareti ali cigari.

Kar vprašajte kakega kadica:

"Ko bi imeli možnost, zavrteti uro nazaj v čase, ko še niste bili odvisni od nikotina, bi tudi potem postali kadilec?"

Odgovor je neizogiben:

"Gotovo se šalite?"

In vendar ima vsak kadilec vse dni življenja na voljo prav to svobodno izbiro. Zakaj se ne odloči za edino pravilno? Ker gaje strah. Strah, da ne more nehati, ali pa da življenje ne bo nikoli več tako, kakršno je bilo.

Nehajte s svojimi slepili. Uspeli boste, to zmorete. Vsakdo lahko. Smešno preprosto je!

-66-

Zato morate uvideti samo nekaj temeljnih resnic. O treh smo že govorili:

Ničemur se ne boste morali odpovedati. Samo pridobite lahko -čudovite, pozitivne stvari.

Naj vam v mislih nikoli ne frfotajo ideje o priložnostni cigareti. Take cigarete ni. Le življenje v umazaniji in bolezni je.

Nikakršen "posebno težek primer" niste. Vsak kadilec lahko zlahka neha kaditi.

-67-

25. Priložnostni kadilec, najstnik, nekadilec

Kdor veliko kadi, pogosto zavida priložnostnim kadilcem. To si lahko prihranite! Na čuden način je priložnostni kadilec bolj odvisen in bolj usmiljenja vreden kakor hud kadilec. Res je, da je njegovo zdravje manj izpostavljeno in da zapravi dosti manj denarja. Toda v vsem drugem je veliko na slabšem. Ne pozabite, da noben kadilec ne uživa zares v svojih cigaretah. Uživa le v predahu med dvema abstinenčnima pojavoma. Odtod izvira naravna nagnjenost do verižnega kajenja.

Verižno kajenje preprečujejo trije bistveni razlogi:

DENAR; večina si tega ne more privoščiti;

ZDRAVJE; da bi se rešili svojih abstinenčnih pojavov, moramo uživati strup. Sposobnost telesa za predelavo strupa je pri vsakem človeku drugačna, razlikuje pa se tudi ob različnih časih in različnih situacijah v življenju posameznika. To samo po sebi do določene meje omejuje uporabo cigaret;

DISCIPLINA; to kadilcu naloži družba, delovno mesto, prijatelji, sorodniki ali pa sam, ker mu je dovolj natezanja, ki se dogaja v glavi vsakega kadilca.

Na tem mestu vam bo verjetno v pomoč, če povemo nekaj definicij.

NEKADILEC: Človek, ki ni nikoli padel v past, vendar naj si zaradi tega nič ne domišlja. Nekadilec je le zaradi božje milosti. Vsi kadilci so bili prepričani, da ne bodo nikoli postali zasvojeni, razen tega nekateri nekadilci zmeraj znova priložnostno pokadijo cigareto.

PRILOŽNOSTNI KADILEC: Te kadilce uvrščamo v dva osnovna tipa:

Kadilec, ki se ne zaveda, daje že v pasti. Ni mu treba zavidati. Stoji šele na spodnji prečki lestve in bo po vsej verjetnosti kmalu spadal med hude kadilce. Spomnite se: Tudi vi ste začeli kot priložnostni kadilec.

Kadilec, ki je prvotno veliko kadil in je prepričan, da s tem nikdar ne bo mogel popolnoma prekiniti. To so med vsemi najbolj usmiljenja vredni kadilci. Razdelimo jih lahko na različne podskupine in menim, daje prav, da spregovorimo o vsaki posebej.

-68-

Kadilec, ki pokadi pet cigaret na dan. Če so cigarete tak užitek, zakaj jih potem pokadi le pet na dan? Če ni odvisen in bi jih torej prav tako lahko opustil, zakaj potem sploh kadi? Spomnite se, v resnici je navada v tem, da se z glavo zaletavamo v zid zaradi olajšanja, ki sledi, ko to nehamo delati. Kadilec, ki pokadi le pet cigaret na dan, ne odpravi svojega abstinenčnega stresa niti za eno uro na dan. Preostali del dneva se zaletava z glavo v zid, ne da bi se tega zavedal, in to vse življenje. Na dan jih pokadi le pet, ker si jih več ne more privoščiti ali ker ga skrbi zdravje. Hudega kadilca je lahko prepričati, da mu to ne prinaša nikakršnega užitka, toda poskusite to s priložnostnim kadilcem. Vsi, ki so že kdaj skušali kaditi manj, vedo, da je to tortura, takorekoč jamstvo, da ostaneš do kraja življenja zasvojen.

Kadilec, ki kadi samo zjutraj in zvečer. Za celega pol dneva se kaznuje z abstinenčnim stresom, da bi ga potolažil v drugi polovici dneva. Tudi takega kadilca lahko vprašate, zakaj ne kadi ves dan, če pri tem tako uživa oz. zakaj sploh kadi, če ni tako?

Kvartalni kadilec (ali: "Jaz lahko neham kadarkoli. To sem naredil že tisočkrat"). Če tako rad kadi, zakaj se tedaj šest mesecev ne dotakne cigarete? In če ne uživa v kajenju, zakaj potem spet začne? V resnici ni nikoli rešen svoje zasvojenosti. Osvobodi se sicer svoje telesne odvisnosti, toda glavni problem ostane - oprani možgani. Vsakič upa, da bo tedaj le dokončno prenehal, toda kmalu spet zaide v past. Veliko kadilcev je nevoščljivih takemu kadilcu, ki lahko vedno neha kaditi in spet začne. Mislijo si: "Kako lepo je, če se imaš lahko tako dobro na vajetih, da kadiš, če se ti zljubi in kadar koli nehaš." Vendar prezrejo, da ta vrsta kadilca ne more nadzirati ničesar. Če kadijo, si želijo, da bi tega ne počeli. Potem prenehajo in pretrpijo vso muko, ki je povezana s tem. Končno jih prevzame občutek, da jim nekaj manjka, in ponovno zaidejo v past. Potem si želijo, da bi ne kadili. Ne glede na to, iz katere smeri opazujemo takšno početje - izbral si je najslabše. Ko kadi, bi rad postal nekadilec, in ko mu to uspe, bi spet rad kadil. Če prav premislimo, to velja tudi za normalnega kadilca. Ko smemo kaditi, to za nas ni nič posebnega ali pa bi najrajši nehali. Le če ne smemo kaditi, nam postanejo cigarete dragocenost. To je okrutna dilema, v kateri tiči kadilec. Nikoli ji ne more uteči, ker se je ujel na mit, na iluzijo. Samo ena pot je: Nehati kaditi in tožiti za iluzijo!

-69-

Kadilec, ki kadi samo ob posebnih priložnostih. Da, to počnemo v začetku vsi, toda mar ni čudno, da se število priložnosti hitro množi, in preden se ozremo okrog sebe, se zdi, da kadimo že ob vsaki priložnosti.

Kadilec, ki je nehal kaditi, pa še pokadi priložnostno cigareto ali cigaro. V nekem smislu je ta kadilec na najslabšem. Ali ima vedno občutek, da se mora čemu odpovedovati, ali pa bosta iz priložnostne cigare nastali dve. Pogosto je tako. Sedi na zdrsljivi vrvi, ki vodi v eno samo smer - navzdol. Prej ali slej bo spet krčevito kadil. Padel je v isto past kot takrat, ko je začel kaditi.

Še dve kategoriji priložnostnih kadilcev sta.

Prvi je tip, ki samo pri družabnih srečanjih pokadi priložnostno cigareto ali cigaro. Ti kadilci so v bistvu nekadilci. Kajenje zanje ni užitek. Samo občutek imajo, da se bodo sicer izločili iz družbe. Radi pa bi spadali zraven. No, tako vsi začnemo. Ko bodo prihodnjič naokoli ponujali cigare, jih opazujte, in videli boste, da kadilci čez čas svojih cigar sploh ne bodo več prižgali. Celo hudi kadilci komaj čakajo, da bi cigaro čimprej pokadili do konca. Veliko rajši bi imeli svojo znamko. Čim večja in dražja je cigara, tem večji je stres -kaže, da bo "taprekleta reč zdržala ves večer". Kadilce druge kategorije najdemo le zelo redko. K meni jih pride izmed vseh tisočev le ducat. Najbolje vam bom opisal ta tip, če vam povem enega zadnjih primerov iz svoje prakse.

Poklicala meje neka ženska in prosila za zaseben sestanek. To je odvetnica, kadi okrog dvanajst let, in sicer nikoli več in nikoli manj kot dve cigareti na dan. Mimogrede, to je bila dama z zelo močno voljo. Razložil sem ji, da je stopnja uspeha pri skupinskih svetovanjih višja kot pri individualnih, ter da imam posamična svetovanja le z osebami, ki bi sicer zaradi svoje slave motile skupino. Začela je jokati in njenim solzam se nisem mogel upreti.

Sestanek je bil drag. Večina kadilcev se bo gotovo spraševala, zakaj je gospa sploh hotela nehati kaditi. Bi z veseljem odšteli vsoto, ki sem jo zahteval od gospe, ko bi vas to prestavilo v njen položaj, namreč pokaditi le dve cigareti na dan? Zmotno predvidevate, da so priložnostni kadilci bolj zadovoljni in da kajenje na splošno bolj kontrolirajo. To s kontrolo morda drži, toda ti kadilci zaradi tega niso srečnejši. Tej gospe sta oče in mati umrla za pljučnim rakom,

-70-

preden je sama postala zasvojena z nikotinom. Tako kot jaz seje tudi ona zelo bala kajenja, dokler ni pokadila prve cigarete. Prav tako kot jaz je končno postala žrtev temeljitega pritiska od zunaj in poskusila svojo prvo cigareto. Tudi ona se spominja, da je bila odvratnega okusa. Drugače kot jaz, ki sem kapituliral in zelo hitro postal verižni kadilec, je njej uspelo, da ni padla tako globoko.

Edini užitek, ki ga lahko cigareta da kadilcu, je v prenehanju vsiljive sle po njej, komaj zaznavnega telesnega poželenja po nikotinu ali psihičnega mučenja, da se ne smemo praskati, kjer nas srbi. Same cigarete so le, oprostite, nesnaga in strup. Le če nekaj časa nismo kadili, nas muči iluzija, da v njih uživamo. Prav tako kot pri lakoti in žeji je zadovoljitev toliko večja, čim dlje smo seji morali odrekati. Kadilci napravijo usodno napako, ko si prigovarjajo, daje kajenje zgolj navada. Menijo: "Če mi uspe, da se omejim na določeno število cigaret ali če kadim le ob posebnih priložnostih, se bodo naravnali na to tudi možgani in telo. Potem bom lahko pri tem ostal ali pa se še bolj omejil, če bom hotel". Naj vam bo jasno: Ne gre za "navado". Kajenje je zasvojenost z drogo. Vsak zasvojenec teži k temu, da bi odstranil svoje abstinenčne simptome, in ne k temu, da bi jih obdržal. Četudi bi hoteli ostati na isti ravni kot zdaj, bi se morali vse življenje truditi z voljo in disciplino, kajti vaše telo bo počasi postalo imuno na drogo in je bo potrebovalo vedno več, ne vedno manj. Ko vas bo droga začela duševno uničevati in najedati vaš živčni sistem, vitalnost in samozavest, se boste vedno težje upirali sli po vse krajših premorih med kajenjem. Zato se lahko v začetnem času kadilskega življenja kar dobro odpovemo kajenju. Če se prehladimo, kajenje kratko malo preskočimo. To tudi razloži, zakaj človek, kot sem bil jaz, ki se nisem nikoli slepil, da v kajenju uživam, životari kot verižni kadilec, čeprav mu je cigareta že telesna muka.

Ne zavidajte tej gospe. Če pokadite le eno cigareto na dvanajst ur, se vam bo ta zdela najdragocenejše pod soncem. Celih dvanajst let so to ubogo žensko mučili najstrašnejši notranji boji. Kajenja ni mogla opustiti, hkrati pa se je tako strašno bala, da bo dobila pljučnega raka kot njeni starši, da se je strogo omejevala na dve cigareti. Toda vsak dan posebej se je morala triindvajset ur in deset minut upirati skušnjavi. To zahteva neznansko moč volje, zato so te vrste kadilci tako redki. Toda na koncu je bila z živci na psu, izbruhnila je v jok. Glejte vendar logično: Ali kajenje daje pristno prednost oz. užitek ali pa ga ne daje. Ko bi bilo tako, zakaj bi se mu odrekali uro, dan, teden dolgo? Zakaj naj bi si prepovedali prednost oz. užitek? Če pa pristne prednosti oz. užitka ni, zakaj naj potem sploh kadimo?

-71 -

Spominjam se tudi nekega drugega primera kadilca, ki je pokadil po pet cigaret na dan. Poklical me je po telefonu in hrapavo začel: "Mister Carr, preden umrem, bi rad nehal kaditi".

In takole je opisal svoje življenje:

"Enainšestdeset let imam. Zaradi kajenja sem dobil raka na grlu. Zdaj si lahko zvijem samo še pet cigaret na dan, toliko jih zmorem fizično.

Prej sem lahko ponoči spal trdno in globoko. Zdaj se zbujam vsako uro in ne morem misliti na nič drugega kot na cigarete. Celo kadar spim, se mi sanja o cigaretah.

Svojo prvo cigareto lahko pokadim šele ob desetih dopoldne. Vstanem ob petih in si kuham čaj, enega za drugim. Žena vstane okrog osmih; ker sem tako slabe volje, me napodi iz hiše. Grem v rastlinjak in tam skušam malo pogospodariti, toda moje misli so obsedene od kajenja. Ob devetih si začnem zvijati prvo cigareto in to počnem tako dolgo, da je res popolna. Pravzaprav je vse ena figa, ali je brezhibno zvita ali ne, da imam le zaposlitev. Potem čakam, daje ura deset. Ko se približa deseta ura, mi roke nekontrolirano trepetajo. Cigarete si ne prižgem takoj. Ko bi to storil, bi moral čakati tri ure do naslednje. Končno si cigareto prižgem, potegnem en dim in jo takoj ugasnem. S pomočjo tega trika lahko raztegnem kajenje ene cigarete na eno uro. Pokadim jo do približno polcentimetrskega ogorka, potem pa čakam na naslednjo".

K vsemu temu so prišle še opekline vsepovsod po ustnicah, ker je možakar kadil preveč v živo. Verjetno imate zdaj pred očmi usmiljenja vrednega bedaka. A ni bilo tako. Možakar je bil visok meter devetdeset, nekdanji podoficir v mornarici. Prej je bil športnik in ni nikoli nameraval kaditi. Toda v pretekli vojni je veljalo prepričanje, da cigarete dajejo pogum, in vojakom so jih razdeljevali kot obroke. Temu možu je bilo takorekoč ukazano, naj postane kadilec. Preostalo življenje je za to drago plačal, subvencioniral je davke drugih in si s tem prislužil telesno in duševno uničenje. Ko bi bil žival, bi že davno dobil milostni strel. Toda naša družba še vedno dopušča, da fizično in psihično zdrave mlade ljudi sistematično vodijo v zasvojenost.

Morda se vam zdi opisani primer pretiran. Seveda je skrajen, vendar ne osamljen. Na tisoče podobnih je. Ta mož mi je izlil svoje srce, a bodite prepričani, da so mu številni prijatelji in znanci zavidali, ker je kadil samo po pet cigaret na dan.

Če mislite, da se vam kaj takega ne more zgoditi, potem SE, PROSIM, NEHAJTE SLEPITI.

KER SE TO ŽE DOGAJA!

-72-

Iz katerega koli zornega kota opazujemo, vidimo, da so kadilci zloglasni lažnivci, tudi do sebe. To morajo biti. Večina priložnostnih kadilcev pokadi na družabnih srečanjih bistveno več cigaret, kot si priznajo. Pogovarjal sem se z veliko ljudmi, ki so trdili, da pokade po pet cigaret na dan, pa so ta limit prekoračili že med pogovorom. Opazujte priložnostne kadilce na družabnih prireditvah, na primer na kakšni poroki ali "žurki". Prav nič ne zaostajajo za verižnimi kadilci.

Ni vam treba zavidati priložnostnim kadilcem. Sploh vam ni treba kaditi. Brez kajenja je življenje neprimerno lepše.

Najstnike je na splošno težje odvrniti od kajenja, pa ne zato, ker bi jim bilo to težje, temveč zato, ker ne verjamejo, da so že zasvojeni, ali pa so v prvem stadiju bolezni in še gojijo iluzijo, da bodo pred drugim stadijem prenehali sami od sebe.

Predvsem bi rad posvaril tiste starše, katerih otroci kajenje sovražijo: Ne zazibajte se v lažnivo varnost! Vsi otroci sovražijo okus in vonj po tobaku -dokler mu ne gredo sami na limanice. Tudi z vami je bilo nekoč tako. Ne zanašajte se na zastraševalne kampanje, ki jih prirejajo državne ustanove. Past je taka kot vedno. Otroci vedo, da cigarete človeka ugonobe, toda vedo tudi, da ena cigareta tega ne zmore. Nekoč bo morda nanje vplival prijatelj ali prijateljica, sošolec ali delovni tovariš. Morda mislite, da vaš otrok potrebuje eno samo cigareto, da bi poskusil, kako ogabna je, in da ga bo to odvilo od pasti. Posvarite svoje otroke pred vsemi neizprosnimi dejstvi.

-73 -

26. Skrivni kadilec

Skrivnega kadilca bi lahko prišteli med priložnostne kadilce, toda učinki kajenja na skrivaj so tako zahrbtni, tako potuhnjeni, da zaslužijo posebno poglavje. Uničijo lahko medsebojne osebne odnose. V mojem primeru seje skoraj končalo z ločitvijo.

Spominjam se obdobja, ko sem spet enkrat zaman skušal prenehati s kajenjem. Povod za moj napor je bila ženina zaskrbljenost, ker sem neprestano kašljal in lovil sapo. Zagotavljal sem ji, da me zdravje ne skrbi. Ona pa je rekla: "Vem, da te ne skrbi za zdravje, toda kako bi se počutil, ko bi moral gledati, kako se ljubljeni človek sam uničuje?" To je bil razlog, ki ga nisem mogel ovreči, torej sem skušal nehati kaditi. Poskus seje končal tri tedne kasneje, po vročekrvnem prepiru z nekim starim prijateljem. Šele čez nekaj let sem spoznal, da sem v svoji duhovni zmedi ta prepir namenoma izzval sam. Vendar prepir ni bil naključen, ker se s tem prijateljem nisem ne prej ne pozneje duhovno razšel. To je bilo nedvoumno delo male beštije. Vsaj izgovor sem imel. Brezpogojno sem potreboval cigareto in spet sem začel kaditi.

Nisem mogel prenesti misli na to, kako razočarana bo moja žena, zato ji kratko malo nisem nič povedal. Kadil sem samo, kadar sem bil sam. Potem sem sčasoma kadil v družbi prijateljev, vse dokler niso vsi vedeli, da kadim, le moja žena ne. Spominjam se, da sem bil takrat čisto zadovoljen sam s seboj. Mislil sem si: "No, dobro, na ta način vsaj manj kadim". Končno mi je zabrusila v obraz, da naprej kadim. Sam tega sploh nisem opazil, a žena mi je izračunala, kolikokrat sem začel prepir in odvihral iz hiše. Za nakup kake malenkosti sem, na primer, potreboval dve uri; ob priložnostih, ko bi jo bil sicer povabil, da me spremlja, sem se s piškavimi razlogi izgovarjal, samo da bi lahko šel sam.

Družbeni prepad med kadilci in nekadilci je vse večji. Tisoči se zaradi te strahotne zasvojenosti izogibajo družbi prijateljev ali sorodnikov ali pajih le še redko vidijo. Najhuje pri kajenju na skrivaj je, da se v kadilcu razrašča slepilo, da se mora nečemu odrekati. Razen tega prinaša precejšnjo izgubo samospoštovanja - človek, ki je sicer resnicoljuben, se prisili, da laže svoji družini in prijateljem.

Morda ste se tudi sami že tako počutili, morda kaj podobnega doživljate prav zdaj.

S

-74-

27. Družbena navada?

Glavni vzrok za to, da je po šestdesetih letih v Veliki Britaniji nehalo kaditi več kot deset milijonov ljudi, je družbena sprememba, ki se pravkar dogaja.

Da, vem, zdravje in na drugem mestu denar sta poglavitna vzroka, zaradi katerih naj bi nehali kaditi, toda ta vzroka sta vedno obstajala. Tudi če ne beremo zastrašujočih poročil o raku, vemo, da cigarete ogrožajo življenje. Naša telesa so najbolj dognani inštrumenti na planetu in vsak kadilec takoj ve, od prvega dima dalje, da so cigarete strupene.

Kaditi začnemo iz enega samega razloga, zaradi pritiska družbe, naših prijateljev. Edina "dobra plat", ki jo je kajenje kdaj imelo, je bila, daje bilo kajenje nekoč v celoti družbeno priznano.

Danes na splošno velja za družbeno nesprejemljivo vedenje - celo pri kadilcih samih.

V prejšnjih časih je močan moški kratko malo moral kaditi. Kdor ni kadil, je veljal za mehkužneža, in vsi smo se na vse kriplje trudili, da bi se privadili na kajenje. V vsaki krčmi ali klubskem baru je večina možakov ponosno vdihavala in izdihavala tobačni dim. V zraku so vedno visele goste plasti dima in vsi stropi, ki jih niso redno pleskali, so kmalu porumeneli in porjaveli.

Danes je položaj obraten. Močnemu moškemu ni treba več kaditi. Močni moški današnjega dne ni odvisen od droge.

Sredi te družbene spremembe vsi kadilci resno razmišljajo o tem, da bi nehali kaditi; kdor kadi, na splošno velja za šibkega.

Po letu 1985, ko je ta knjiga prvič izšla, je najbolj vidno to, da se antisocialni vidik kajenja vse bolj uveljavlja. Dnevi, ko je bila cigareta ponosno znamenje kultivirane ženske ali silnega moškega, so za vedno minili. Danes vsi vedo, da kadilci kadijo dalje zato, ker so propadli s svojim poskusom, da bi nehali, ali pa jih je strah lotiti se takega poskusa. Kadilec vsak dan čuti prezir družbe: prepovedi kajenja v pisarnah, cone nekadilcev v javnih ustanovah, napadi bivših kadilcev, ki so bolj papeški od papeža. Vedenje kadilcev je vse bolj prisilno. V zadnjem času sem doživel situacije, ki so mi ostale v spominu še iz otroštva, pa mi leta in leta niso prišle pred oči - npr. kadilci, ki stresajo pepel v roko ali v žep, ker jim je preveč nerodno, da bi prosili za pepelnik.

Pred leti sem bil za božič v neki restavraciji. Bila je polnoč. Vsi so že pojedli. V trenutku, ki je bil sicer zrel za normalno cigareto ali cigaro, živa duša ni kadila. Domišljavo sem si rekel: "Aha! Moja knjiga je že rodila sadove". Vprašal sem plačilnega natakarja: "Je to zdaj restavracija za

-75-

nekadilce?" Odkimal je. Pomislil sem: "Kako čudno. Vem, daje veliko ljudi nehalo kaditi, a vseeno bi moral biti tukaj kakšen kadilec". Končno si je nekdo v enem od kotov prižgal cigareto, nakar je po vsej restavraciji zaprasketalo kot bengalični ogenj. Vsi kadilci so do takrat sedeli in si mislili: "Saj ne morem biti edini kadilec!"

Veliko kadilcev je danes toliko osveščenih, da med posameznimi jedrni ne kade. Veliko se jih opraviči, ne le tistim, ki sede poleg njih, temveč tudi pogledajo naokrog, ali morda ni pričakovati napada z druge strani. Medtem ko vsak dan več kadilcev zapušča potapljaj očo se ladjo, preplavi tiste, ki so še na njej, panika, da bodo zadnji.

POSKRBITE, DA TO NE BOSTE VI!

-76-

28. Pravi trenutek

Ne glede na očitno dejstvo, da vam kajenje škodi in je zdaj prišel pravi trenutek, da prenehate, se mi zdi izbira ustreznega trenutka pomembna. Družba površno ocenjuje kajenje za neprijetno navado, ki lahko ogrozi zdravje. A kajenje to ni. To je zasvojenost z drogo, bolezen in glavni morilec v družbah Zahoda. Najhujše, kar lahko doleti večino kadilcev v življenju, je, da postanejo odvisni od te grozne zeli. Če ostane pri tem, so posledice res obupne. Izbira pravega trenutka je pomembna, ker imate pravico do dobrih možnosti za ozdravitev.

Najprej razmislite, ob katerem času oz. katerih priložnostih se vam zdi kajenje pomembno. Če ste trgovec in kadite zato, ker si umišljate, da vam lajša stres, potem izberite bolj umirjeno poslovno obdobje, morda še najbolje kar letni dopust. Če kadite predvsem pri počitku oz. sprostitvi, ali ko vam je dolgčas, velja obratno. O tem vsekakor resno premislite in ta vaš poskus naj postane najpomembnejše v vašem življenju.

Poiščite v rokovniku obdobje okrog treh tednov, pri čemer skušajte upoštevati vse dogodke, ki vas utegnejo speljati v neuspeh. Poroka ali božič naj vas ne odvrnejo od vašega poskusa, seveda, če se boste na to naravnali in ne boste trpeli zaradi občutka, da vam nekaj manjka. V vmesnem času kajenja ne skušajte omejiti, ker bo to le izzvalo utvaro, da so cigarete v užitek. Pomaga celo, če se prisilite in spravite karseda veliko teh umazanih stvarčic v dim. Ko boste kadili svojo zadnjo cigareto, se zavestno poglobite v njen smrad in ogabni okus ter premišljujte, kako čudovito bo, ko si boste dovolili s tem nehati.

KARKOLI ŽE NAMERAVATE, NIKAR NE NAREDITE NAPAKE, DA BI SI REKLI: "NO, NE ZDAJ. KASNEJE, " IN ZADEVO POTLAČILI. NAREDITE SI ČASOVNI NAČRT IN SE GA VESELITE. Spomnite se, da se ničemur ne odpovedujete. Nasprotno: kmalu boste bogato obdarovani.

Že leta govorim o tem, da o skrivnostih kajenja vem več kot kdorkoli na tem planetu. Problem je naslednji: Čeprav vsak kadilec kadi le zato, da bi potešil svoj kemično izzvani občutek poželenja po nikotinu, kadilca ne zasvoji sam nikotin, temveč pranje možganov, ki je za petami poželenju. Inteligenten človek enkrat nasede goljufiji. Toda samo bedak ji bo nasedel vedno znova, če je že odkril, da je to goljufija. Na srečo kadilci večinoma niso neumni; samo za bedake se imajo. Vsak posameznik, ki kadi, ima svojo osebno obliko pranja možganov. Zato je videti, daje toliko vrst kadilcev, pa še toliko težje je stvar spregledati.

Če pregledujem petletne odzive na prvo izdajo te knjige in če pomislim, da se vsak dan naučim o kajenju še česa novega, sem prijetno presenečen,

-77-

da so v prvi izdaji opisane osnovne misli še vedno v veljavi. Z leti sem si nabral ogromno izkušenj, kako posameznemu kadilcu najbolje posredovati to znanje. Vem, kako preprosto lahko kadilec opusti svojo zasvojenost in odvzem celo občuti kot nekaj prijetnega, vendar to ni dovolj, celo porazno je, če mi ne uspe, da bi to dopovedal kadilcu.

Pogosto slišim: "Pravite, naj naprej kadimo, dokler v celoti ne preberemo knjige. To pripravi kadilca do tega, da bodisi celo večnost bere ali pa je sploh ne prebere - in konec. Zato bi morali ta napotek spremeniti". Sliši se logično, ampak ko bi jaz rekel: "S kajenjem prenehajte takoj," bi knjige marsikateri kadilec sploh ne začel brati.

V prvih dneh moje dejavnosti me je obiskal kadilec, ki mi je rekel: "Strašno me jezi, da sem moral poiskati vašo pomoč. Vem da imam močno voljo. Na vseh drugih področjih življenja sam odločam. Toda zakaj lahko vsi drugi kadilci opustijo kajenje samo z močjo volje, jaz pa sem moral priti k vam?" Nadaljeval je: "Mislim, da bi zmogel sam, če bi lahko pri tem kadil."

Seveda je to bistroumni nesmisel, toda vem, kaj je s tem mislil. Mislimo, daje opustiti kajenje skrajno težko. Koga ali kaj potrebujemo, ko se pojavijo težave? Svojega malega prijatelja. Če se moramo odpovedati še njemu, smo prizadeti dvakrat. Obvladati moramo težko nalogo, kar je že tako zadosti hudo, pri tem pa nimamo niti majhne pomoči, po kateri smo običajno posegali.

Šele ko je preteklo veliko časa od tega terapevtskega sestanka, se mi je posvetilo, da je prava prefinjenost moje metode prav v zahtevi: "Kadite naprej". Kadite lahko mirno naprej, medtem ko greste skozi proces prenehanja. Najprej se osvobodite vseh dvomov in strahov, in ko boste končno ugasnili svojo zadnjo cigareto, boste že nekadilec in uživali boste v tem, da ste.

Edino poglavje, pri katerem me je resno zaposlovala upravičenost mojega prvotnega nasveta, je poglavje, ki zadeva izbiro pravega trenutka za prenehanje. Na eni prejšnjih strani sem vam priporočil, da si izberete dopust, če ste v stresnih situacijah na delovnem mestu vedno segali po cigareti, in obratno. Pravzaprav to ni najlažja metoda. Najlažja metoda bi bila, ko bi si izbrali najtežavnejše obdobje, v katerem bi bilo na kupe družabnih srečanj, ko bi bili izpostavljeni stresu in dolgočasju ali se morali koncentrirati. Kakor hitro si dokažete, da obvladate življenje tudi v najtežjih položajih in v tem vrhu vsega še uživate, bi se zdela vsaka druga situacija otroška igra. Ko bi vam dal tak napotek, bi tedaj sploh poskusili nehati kaditi?

Naj povem primerjavo: Z ženo rada hodiva plavat Ker greva skupaj, prideva hkrati v kopališče, toda le redko plavava skupaj. Zakaj? Ona najprej potopi nožni palec v vodo, zaplava pa šele čez pol ure. Jaz te dolgotrajne

-78-

torture ne zdržim. Vem, da se bom moral predati vodi, ne glede na to, kako mrzla je. Torej to storim na kar se da enostaven način: takoj skočim vanjo. Vzemimo, da bi ženi kategorično rekel, da ne bo mogla plavati, če se takoj ne vrže v vodo. Kakšen bi bil rezultat? Ne bi plavala! No, problem je jasen.

Iz izkušenj vem, da je veliko kadilcev moj predlog za izbiro pravega trenutka uporabilo za to, da so dan, ki so ga imeli za pogubnega, kar naprej odrivali v prihodnost. Moja naslednja misel je bila, da vpeljem tehniko, ki sem jo uporabil v poglavju o prednostih kajenja, na primer takole: "Izbira pravega trenutka je zelo pomembna in v naslednjem poglavju vam bom dal nasvet, kdaj je za vas najbolje, da začnete". Nato obrnete list in preberete samo en velik ZDAJ. To bi bil v resnici najboljši nasvet, toda - ali bi ga sprejeli?

To je tisto kočljivo pri kajenju: če smo pod stresom, to ni pravi trenutek, da bi prenehali kaditi, če pa stresa ni, sploh nočemo nehati.

Odgovorite si na naslednja vprašanja.

Prižgali ste svojo prvo cigareto. Ali ste takrat res sklenili, da boste kadili vse preostalo življenje, vsak dan, ves dan, ne da bi kdaj mogli nehati?

SEVEDA NE!

Boste preostanek svojega življenja kadili naprej, vsak dan, ne da bi kdaj mogli nehati?

SEVEDA NE!

Kdaj boste torej nehali? Jutri? Prihodnje leto? Čez dve leti?

Mar si niste tega vprašanja zastavljali vse od takrat, ko ste opazili svojo zasvojenost? Upate, da se boste nekega jutra zbudili kratko malo brez želje, da bi kadili? Ne delajte si utvar! Jaz sem na to čakal triintrideset let. Odvisnost od drog raste, ne upada. Mislite, da bo jutri lažje? Se vedno se slepite! Če danes ne morete, kako lahko verjamete, da bo jutri lažje? Boste tako dolgo čakali, da si boste res prikadili kakšno smrtno bolezen? To bi ne bilo kaj prida smiselno.

Resnična past je prepričanje, da zdaj ni pravi trenutek - kajti zmeraj "...bojutri lažje".

Mislimo, da smo tako močno pod stresom. V bistvu to sploh ni res. Največji stres življenja smo odpravili. Ko gremo iz hiše, nas ni treba biti strah, da nas bodo napadle divje zveri. Večini od nas ni treba skrbeti, kje naj vzame prihodnje kosilo, ali bo zvečer imela streho nad glavo. Samo

-79-

predstavljajte si življenje divje živali! Vsakič, ko zajček odskaklja iz svojega brloga, se takoj znajde sredi gverilske vojne, in to vse svoje življenje. A zajček to obvlada. Razpolaga z adrenalinom in drugimi hormoni - prav tako kot mi. Najbolj stresni življenjski obdobji vsakega bitja sta v resnici otroštvo in mladost. Toda po treh milijonih let naravne selekcije smo odlično opremljeni za premagovanje stresa. Ob izbruhu vojne sem bil star pet let. Zbombardirali so nas in dve leti sem živel ločeno od staršev. Oddali so me ljudem, ki z menoj niso ravnali preveč ljubeznivo. To je bil neprijeten čas, a sem ga preživel. Ne verjamem, da mi je pustil trajne brazgotine, nasprotno, mislim, da je to utrdilo mojo osebnost. Če se ozrem na svoje življenje, vidim, daje bilo samo eno, česar nisem obvladal - odvisnost od te peklenske zeli.

Pred nekaj leti sem mislil, da se bom zdrobil pod goro skrbi. Bil sem v samomorilskem počutju - ne na ta način, da bi se vrgel s strehe, le stalno sem se zavedal, da me bo kajenje kmalu ugonobilo. Mislil sem si: "Če je življenje že z mojim malim pomagačem tako strašno, potem brez njega ni nič vredno". Nisem spoznal, da človeka kratko malo vsaka malenkost potisne v kot, če je telesno in duševno razvalina. Zdaj se spet počutim kot mladenič. To je prinesla v moje življenje samo ena sprememba: Ne kadim več.

"Brez zdravja je vse drugo ničevo". To je oguljena fraza, vendar absolutna resnica. Prej so mi šli fanatični rekreativci na živce. Razkladal sem naokoli, da je v življenju še kaj več kot občutek, biti "fit": namreč alkohol in tobak. To je seveda nesmisel. Če se telesno in duševno čutite močne, lahko uživate vrhunce in premagujete padce. Stres zamenjujemo z odgovornostjo. Odgovornost postane stres le, če se ne čutimo dovolj močne, da bi jo prevzeli. Richardi Burtoni tega sveta so telesno in duševno močni. Kar jih ubije, ni življenjski stres ali njihov poklic ali morda starost, temveč male beštije, mali pomagači, h katerim se zatekajo - ti pa niso nič drugega kot iluzija. Na žalost postanejo ti pomagači morilci, za Burtona in milijon podobnih.

Poglejte na to enkrat drugače! Odločili ste se že, da nočete do konca življenja obtičati v pasti. Zato boste morali slej ali prej skozi proces osvobajanja, naj se vam zdi to lahko ali težko. Kajenje ni niti navada niti užitek. Zasvojenost z drogo je bolezen. Ugotovili smo že, da ni lažje nehati jutri, temveč vse težje. Bolezen, ki se stalno slabša je najbolje pozdraviti takoj zdaj - ali vsaj kolikor hitro morete. Mislite le na to, kako hitro mine vsak teden našega življenja. Več ni potrebno. Mislite le na to, kako lepo bo uživati preostanek življenja brez stalno rastočih senc, ki se zgrinjajo nad vas. Če se boste ravnali po mojih navodilih, vam na to ne bo treba čakati niti pet dni. Ne bo se vam zdelo le preprosto, ko boste ugasnili svojo zadnjo cigareto: UŽIVALI BOSTE V TEM!

-80-

29. Bom cigarete pogrešal?

Ne! Ko bo mala nikotinska beštija mrtva in vaše telo ne bo več hlepelo po nikotinu, se bodo razpustile v nič še vse druge sledi pranja možganov; opazili boste, da ste telesno in duševno sposobnejši za premagovanje napetosti in stresa in da znate polno uživati dobre čase.

Samo ena nevarnost grozi, in sicer vpliv ljudi, ki še vedno kadijo. Pogrošna resnica, ki velja za precej področij življenja in je splošno razumljiva, je, da so češnje v sosedovem vrtu slajše. Zakaj bivši kadilci radi zavidajo kadilcem, ko pa so slabe strani kajenja tako ogromne, če jih primerjamo z navideznimi "prednostmi"?

Zaradi pranja možganov, ki smo ga doživljali v otroštvu, je samo po sebi umevno, da zaidemo v past. Zakaj se zaletimo naravnost nazaj v isto past, čeprav smo spoznali, kako nesmiselno je kajenje in nas je veliko, ki se ga uspemo odvaditi? Za to so krivi kadilci oz. vpliv, ki ga imajo na nas.

Najpogosteje se to zgodi na družabnih srečanjih, še posebno po jedi. Kadilec si prižge cigareto, bivši kadilec pa začuti zbodljaj. To je res nenavadno, predvsem če si prikličem v spomin ugotovitve neke tržne raziskave: Vsak nekadilec na svetuje srečen, daje nekadilec, toda tudi vsak kadilec si celo na skrivaj, v svojih zasvojenih, opranih možganih in zmotnem prepričanju, da mu je kajenje v užitek in sprostitev - želi, da bi nikoli ne postal odvisen. Zakaj torej ob takih priložnostih prenekateri bivši kadilci zavidajo kadilcem? Za to sta dva vzroka.

1. "Samo še ena cigareta".

Spomnite se, da te cigarete kratko malo ni! Na to skomino ne glejte več kot na neko izjemo, začnite gledati nanjo kot kadilec. Verjetno mu zavidate, toda on sam odklanja svoje vedenje; zavida vam. Opazujte druge kadilce. Oni vam lahko najbolj pomagajo pri odvrnitvi od cigaret. Poglejte, kako hitro cigareta pogori, kako hitro si mora kadilec prižgati novo. Bodite pozorni predvsem na to, da sploh ne opazi, da kadi, videli boste, da cigareto prižge samodejno. Mislite na to, da ob njej ne uživa; le brez nje se ne počuti dobro. Mislite predvsem na to, da bo moral naprej kaditi, ko bo zapustil vašo družbo. Ko se bo naslednje jutro zbudil, bo imel prsi kot gnoj nično jamo, pa se bo vseeno naprej dušil. Pri naslednji bolečini v prsih, pri naslednjem svetovnem dnevu nekadilcev, naslednjič ko bo pomotoma vrgel pogled na svarilo ministra za zdravje, natiskanega na cigaretnem zavojčku, pri naslednji kampanji proti raku, ko bo prihodnjič v cerkvi, v trolejbusu, veleblagovnici,

-81 -

naslednjič v družbi kakega nekadilca - bo moral to svojo težo nositi naprej, drago plačevati za privilegij, da se sme sam telesno in duševno uničevati. Čaka ga življenje polno umazanije, zadaha, marogastih zob, suženjstva, samouničevanja, zgrinjajočih se črnih senc... In čemu služi vse to? Iluziji, da bo spet v stanju, v kakršnem je bil, preden je postal zasvojen z nikotinom.

2. Drugi vzrok, zakaj bivši kadilec ob omenjenih priložnostih čuti zbodljaje, je, da kadilec nekaj dejavno počne, namreč kadi cigareto, nekadilec pa ne, in ima zato občutek, da mu nekaj manjka. Naslednje, kar bomo povedali, si vtisnite v spomin, preden začnete: Ni nekadilec tisti, ki se mora čemu odpovedati.

Ubogi kadilec pogreša:

ZDRAVJE

ENERGIJO

DENAR

SAMOZAUPANJE

NOTRANJI MIR

POGUM

SPROŠČENOST

SVOBODO in

SAMOSPOŠTOVANJE.

Nehajte zavidati kadilcem in začnite v njih gledati bedna, obžalovanja vredna bitja, kar tudi so. Da, vem, jaz sem bil najslabši med njimi. Zato, prosim, preberite to knjigo; kdor tem dejstvom ne more pogledati v oči, kdor se hoče še naprej slepiti, je prav gotovo najbolj usmiljenja vreden med vsemi.

Zasvojencu s heroinom bi ne zavidali. Za heroinom umre v Angliji manj kot tristo ljudi na leto; nikotin ima pri nas na vesti letno več kot sto tisoč mrtvih, za ves svet pa velja številka poltretji milijon ljudi. Nikotin je na tem planetu spravil s poti že več ljudi, kakor pa znaša število žrtev vseh vojn v zgodovini. Tako kot vsaka druga zasvojenost z drogami se tudi vaša ne bo odpravila sama od sebe. Le vsako leto je hujša. Če že danes ne uživate, ker ste kadilec, boste jutri še toliko manj. Ne zavidajte drugim kadilcem. Pomilujtejih.

Verjemite mi: VAŠE SOČUTJE POTREBUJEJO.

-82-

30. Se bom zredil?

To je še eno zmotno prepričanje, ki ga razširjajo predvsem kadilci, ki so poskusili prenehati s kajenjem po "metodi moči volje", in so zaradi blažitve odvajalnih pojavov segali po sladkih nadomestkih in podobno. Odvajalni pojavi so pri nikotinu zelo podobni signalom za lakoto; te kaj hitro zamenjujemo. Medtem ko lakoto lahko potešimo z jedjo, pojavov pri odvzemu nikotina ne moremo nikoli povsem odpraviti.

Kot pri vsaki drugi drogi telo sčasoma postane imuno in droga nič več v celoti ne odpravi abstinenčnih pojavov. Kakor hitro cigareto utrnemo, v našem telesu začne upadati raven nikotina, tako da kadilca stalno rahlo muči občutek lakote. Naravna tendenca je torej, da končno postanemo verižni kadilci. Toda večina kadilcev iz enega ali obeh naslednjih razlogov ne dopusti, da bi prišlo do tega:

1. iz finančnih razlogov

- ne morejo si privoščiti, da bi kadili več;

2. iz zdravstvenih razlogov

- da bi omilili abstinenčne pojave, moramo uživati strup, kar
avtomatično omeji število cigaret, kijih pokadimo.

Zato je kadilec stalno lačen nikotina, te lakote pa nikoli ne more potešiti. Zato mnogi kadilci tudi preveč jedo, preveč pijejo ali se celo lotijo trših drog, da bi zapolnili praznino. (VEČINA ALKOHOLIKOV JE KADILCEV. SPRAŠUJEM SE, ČE GRE V RESNICI ZA KADILSKI PROBLEM?)

Kadilec se nagiba k temu, da uporablja cigarete kot nadomestek za hrano. V letih lastne more sem dosegel stadij, ko sem se čisto odpovedal zajtrku in kosilu. Namesto tega sem čez dan kadil cigarete drugo za drugo. V zadnjih kadilskih letih sem se zmeraj veselil večerov, ker sem le takrat lahko nehal kaditi. Sem pa zato ves večer kaj grizljal. Mislil sem, da sem lačen, v resnici pa me je mučil odvzem nikotina. Z drugimi besedami, čez dan sem hrano nadomestil z nikotinom, zvečer pa nikotin z jedjo.

Takrat sem bil 13 kilogramov težji kot danes in proti temu nisem mogel storiti nič.

Takoj, ko boste pregnali malo beštijo iz svojega telesa, bo konec tega strašnega občutka negotovosti. Vrnilo se vam bo samozaupanje, hkrati pa čudovit občutek samospoštovanja. Pridobili si boste gotovost, da imate nadzor nad svojim življenjem, nad svojimi prehranjevalnimi navadami - pa

-83 -

tudi nad vsem drugim. To je ena številnih neprecenljivih prednosti nekajenja.

Naj ponovim: zmotno prepričanje, da se bomo zredili, se nanaša na seganje po nadomestnih zadovoljitvah med samim odvajanjem. Nadomestki vam položaja ne olajšajo, temveč le otežijo. O tem bomo povedali več v poglavju, ki govori o nadomestnih zadovoljitvah.

-84-

31. Izogibajte se nepristnim motivacijam

Veliko kadilcev, ki slede "metodi moči volje", skuša okrepiti svoje motivacije, pri čemer si naberejo najrazličnejše nepristne vzgibe.

Za to imamo številne primere. Značilen je, na primer, naslednji: "Z denarjem, ki ga bom prihranil, bomo lahko šli z vso družino na super dopust". Misel je videti logična in razumna, vendar je v bistvu lažna, kajti vsak kadilec z vsaj malo samospoštovanja rajši 52 tednov kadi in se odpove dopustu. V vsakem primeru se ga bodo lotili dvomi, saj bi se moral za celih 50 tednov odpovedovati cigaretam, ni pa prepričan, če sploh lahko uživa v dopustu brez cigaret. Tak motiv v kadilcu le krepi občutek, da se strašno žrtvuje, kar cigarete naredi v njegovih očeh se dragocenejše. Namesto tega naj se raje osredotoči na drugo plat: "Kajpa sploh imam od kajenja? Zakaj sploh moram kaditi?" In še en primer: "Lahko bi si privoščil boljši avto". To drži in vas tudi lahko spodbuja, dokler avta ne dobite, toda kakor hitro bo minil čar novega, boste trpeli za občutki odpovedovanja in slej ko prej spet zašli v staro past.

Se en značilen primer so "pogodbe" med sodelavci ali družinskimi člani. Imajo to prednost, da izključijo skušnjavo v določenem času dneva. Na splošno pa udarijo mimo, in sicer zaradi naslednjih razlogov:

Vzpodbuda ni pristna, ni trdna. Zakaj bi hoteli nehati kaditi samo zato, ker to hočejo drugi? To povzroča le dodaten pritisk, ta pa okrepi občutek, da se žrtvujete. Pogodbe oz. dogovori bi bili v redu, ko bi v določenem trenutku vsi pošteno želeli nehati. Toda nobenega kadilca ne moraš prisiliti, da bi opustil kajenje, in čeprav si tega vsi kadilci na tihem žele, takšna pogodba prinese le še dodaten pritisk; vse dokler kadilci niso notranje stoodstotno pripravljeni, jim le krepi poželenje po kajenju.

"Deljeno trpljenje" oz. medsebojna odvisnost. Če kadilec skuša nehati po "metodi moči volje", bo šel skozi obdobje trpljenja, medtem ko bo čakal, da ga poželenje mine. Če se vda, se ima za nesposobneža. Pri "metodi moči volje" je že v programu, da bo eden od udeležencev prej ali slej klonil. Drugi udeleženci dogovora pa imajo zdaj izgovor, na katerega so čakali. Niso oni krivi. Zdržali bi. Nesposobnež je črna ovca. V resnici je že večina od njih skrivaj goljufala.

"Deljena hvala" je druga plat "deljenega trpljenja". Tam izguba ugleda ob propadu ni tako velika, ker se porazdeli na vse. Komur se

-85-

posreči nehati kaditi, občuti zanos, ki ga da zavest, da je naredil nekaj velikega. Če ste se odločili za ta korak sami, vam je lahko pohvala prijateljev, sorodnikov in kolegov velikanska vzpodbuda, ki vam bo pomagala skozi nekaj prvih dni. Če isto počnejo vsi drugi, je treba pohvalo razdeliti in vzpodbuda je toliko manjša.

Se en klasičen primer za lažen motiv je podkupovanje (npr. starši svojemu najstniku ponudijo neko vsoto denarja, če se odpove kajenju, ali pa stavijo: "Plačam ti trideset tisoč tolarjev, če bom prekršil obljubo. "). Nekaj podobnega sem nekoč videl v nekem filmu. Policist, ki seje skušal odvaditi kajenja, je vtaknil v svoj zavojček cigaret desettisočaka; s seboj je namreč sklenil pakt: če bo hotel kaditi, mora najprej prižgati bankovec. To gaje res zadrževalo nekaj dni, da ni kadil, a konec koncev je le prižgal desettisočaka.

Ne slepite se več, za božjo voljo! Če kadilca ne odvrne od kajenja okroglih deset milijonov tolarjev, ki jih v povprečju v življenju spremeni v dim, če ga ne odvrne tveganje ena proti štiri, da si bo nakopal strahotno bolezen, pa tudi ne vseživljenjski zadah iz ust, duševne in telesne muke in zasužnjenje, če ga ne odvrne prezir, ki ga čuti do njega večina človeštva, vključno s samim seboj - potem tega tudi nekaj navideznih motivov ne bo zmoglo. Ti samo napihnejo občutek žrtve, ki naj bi jo kadilec pretrpel. Ko se prerekate sami s seboj, se posvetite raje drugi plati.

- Kaj naredi kajenje zame?

POPOLNOMA NIČ.

- Zakaj moram kaditi?

SAJ VAM NI TREBA!

LE SAMI SEBE KAZNUJETE.

-86-

32. Preprosta metoda prenehanja kajenja

To poglavje vsebuje navodila za preprost način, kako prenehamo s kajenjem. Ob predvidevanju, da se boste ravnali po njih, boste odkrili, daje to način med "razmeroma lahko" in "z užitkom"! Toda spomnite se definicije, kdo je rjavolaska: Dekle, ki ni prebralo navodil na steklenički s peroksidom. Torej berite, postanite blondinka!

Nehati kaditi je smešno enostavno, samo dve stvari morate storiti:

Sprejmite odločitev, da nikoli več ne boste kadili.

Ne bodite zaradi tega pobiti. Vriskajte!

Verjetno boste zdaj vprašali: "Čemu naj torej služi preostanek te knjige? Zakaj niste tega takoj povedali?" Naj vam povem, da bi bili slej ali prej pobiti in bi spremenili svojo odločitev. Verjetno ste to storili že večkrat.

Kakor sem rekel že večkrat, je kajenje usodna, prefinjena past. Glavni problem pri prenehanju kajenja ni kemično pogojena odvisnost, temveč pranje možganov, ki ste ga utrpeli, in najprej je treba pospraviti z zmotnimi prepričanji in iluzijami. Razumite svojega sovražnika! Spoznajte njegovo taktiko, in zlahka ga boste premagali.

Največji del svojega življenja sem potrošil za poskuse, s katerimi bi se odvadil kajenja, pri tem pa sem tedne in tedne trpel za hudo pobitostjo, depresijami. Ko sem končno nehal, po stotih cigaretah na dan nisem na mah pokadil nobene več, pa nisem bil nikoli na dnu. Celo v času odvajanja sem užival v življenju in vse do danes nisem občutil najmanjšega obžalovanja. Nasprotno, to je bilo najčudovitejše, kar se mi je v življenju zgodilo.

Nisem mogel razumeti, zakaj je šlo tako preprosto, dolgo časa sem potreboval, preden sem se dokopal do tega, kaj je vzrok tej preprostosti. Tako je bilo. Cisto zagotovo sem vedel, da nikoli več ne bom kadil. Pri drugih svojih poskusih sem bil sicer tudi odločen, vendar sem v resnici poskusil nehati kaditi in upal, da bom mogel dovolj dolgo zdržati brez cigarete, da bo hlepenje po njej izginilo. Seveda ni izginilo, ker sem čakal na to, da se bo nekaj zgodilo, a bolj ko sem tožil, toliko nasilnejša je postajala želja po cigareti; čutil sem stalen pritisk.

Moj dokončni poskus je potekal drugače. Kot vsi današnji kadilci sem resno razmislil o problemih. Do tedaj sem se pri vsakem propadlem poskusu potolažil z mislijo, da bo naslednjič bolj enostavno. Nikoli se mi ni posvetilo, da bom tako kadil do konca življenja. Zdaj me je ta misel napolnila z odporom, tako da sem o vsem skupaj premislil zelo temeljito.

-87-

Namesto da bi si samodejno prižgal cigareto, sem začel razčlenjevati svoje občutke pri kajenju. Pri tem sem prišel do potrditve nečesa, kar sem že vedel: v cigaretah nisem užival, bile so odvratna nesnaga.

Začel sem opazovati nekadilce. Do tedaj sem jih imel za mlačne in nemočne, nedružabne dlakocepce. Toda če sem jih opazoval bolj natančno, so se mi zdeli, če sploh kaj, močne, sproščene osebnosti. Kazalo je, da so sposobni premagati stres in napetosti in bolj uživati v družabnih srečanjih kot kadilci. Brez dvoma so imeli več zaleta in temperamenta kot kadilci.

Začel sem se pogovarjati z bivšimi kadilci. Do takrat sem jih imel za ljudi, ki so bili prisiljeni opustiti kajenje iz zdravstvenih in finančnih razlogov, na skrivaj pa so še vedno hrepeneli po cigareti. Nekaj jih je reklo: "Sem in tja že čutim, da me vleče, toda tako redko, da se mi s tem ne splača spoprijeti". Toda večina pravi: "Čepogrešam cigarete? Saj se šalite! Nikoli v življenju se nisem počutil bolje ".

Pogovori z bivšimi kadilci so odpihnili še neki mit, ki se mi je zasidral v glavi in sem ga vlačil s seboj: Mislil sem, da je moja šibkost prirojena. Tedaj se mi je posvetilo, da vsi kadilci preživljajo v svoji notranjosti enako moro. V glavnem sem si rekel: "Milijoni se v tem trenutku odvajajo kajenja in žive popolnoma srečno in zadovoljno. Nobene nuje ni bilo, da bi kadil, preden sem sploh začel, in lahko se spomnim, koliko truda me je stalo, da sem se navadil na to ogabno reč. Zakaj bi zdaj moral kaditi?" Kajenje zame ni bil užitek. Sovražil sem vso umazano proceduro in kratko malo nisem hotel prebiti preostanka življenja kot suženj te peklenske zeli.

Potem sem si rekel:

"ALLEN, ČE HOČEŠ ALI NE, ZDAJ SI POKADIL SVOJO ZADNJO CIGARETO".

Od tega trenutka dalje sem vedel, da ne bom nikoli več kadil. Nisem pričakoval, da bo tako preprosto, prej nasprotno. Trdno sem verjel, da me čakajo meseci depresij in da bom do konca življenja sem in tja začutil kakšen zbodljaj. Namesto tega sem doživljal od vsega začetka čisto zadovoljstvo.

Zelo dolgo je trajalo, preden sem ugotovil, zakaj je bilo tako preprosto, zakaj me tokrat niso mučili strahotni odvajalni pojavi. Vzrok: Zato, ker jih sploh ni. Rodita jih le dvom in negotovost. Resnica se kratko malo glasi takole: PRENEHATI S KAJENJEM JE PREPROSTO. Samo neodločenost in stokanje ga otežita. Celo v času svoje odvisnosti od nikotina kadilci lahko ob določenih okoliščinah prebijejo razmeroma dolgo brez cigaret in ne da bi jih to razburjalo. Trpimo le, če bi radi kadili, pa ne smemo.

Če torej hočemo nehati s kajenjem na preprost način, je ključ v tem, da sprejmemo dokončno, neomajno odločitev, ne upati, temveč vedeti, da je s

-88-

kajenjem konec, da te odločitve ne bomo nikdar obžalovali, nikdar podvomili vanjo, nasprotno, venomer nas bo radostila.

Če ste od začetka v tej točki trdni, bo preprosto. A kako naj bi od začetka imeli to gotovost, če ne veste, da bo preprosto? Za to potrebujete preostanek te knjige. Daje vam določene bistvene točke, ki si jih morate razjasniti in vtisniti v zavest, preden boste začeli.

Dopovejte si, da to zmorete. Cisto nič drugačni niste od drugih; edini človek, ki vas lahko pripravi do tega, da pokadite naslednjo cigareto, ste vi sami.

Popolnoma ničesar ni, čemur bi se morali odpovedati. Nasprotno, zelo zelo veliko boste pridobili. Pri tem ne mislim le na zdravje in več denarja, pač pa na to, da boste bolj uživali v srečnih trenutkih življenja in se lažje prebili skozi hude trenutke.

Dopovejte si enkrat za vselej, da tako imenovane "ene same cigarete"

ni. Kajenje je zasvojenost z drogo in verižna reakcija. Če žalujete za priložnostno cigareto, se po nepotrebnem kaznujete.

4. Ne glejte na kajenje kot na morebitno škodljivo vedenje, ki ste se ga

navadili, temveč kot na odvisnost od droge. Soočite se z dejstvom, DA STE ZASVOJENI, če vam je to všeč ali ne. Zasvojenost ne bo izginila, če boste vtaknili glavo pesek. Mislite na to: Kot vse degenerativne bolezni tudi kajenje traja do konca življenja in se tudi stalno slabša. Naj preprostej ši trenutek zdravlj enj a j e zdaj.

5. Razlikujte med boleznijo (tj. kemično pogojeno odvisnostjo) in
stanjem duha kadilca in nekadilca. Ko bi kadilci lahko uro zavrteli
nazaj do trenutka, preden so postali zasvojeni, bi prav vsi hitro
izkoristili tako priložnost! Tako priložnost imate danes! Sploh pa ne
dovolite, da bi se vas prijela drža, češ "odpovedujem" se kajenju. Ko ste
sprejeli dokončno odločitev, da ste pokadili svojo zadnjo cigareto, ste že
postali nekadilec. Kadilec je tedaj uboga para, ki mora živeti s
samouničevanjem s pomočjo cigaret. Nekadilcu ni treba. V trenutku, ko
ste sprejeli dokončno odločitev, ste svoj cilj že dosegli. Veselite se ga!
Ne posedajte tarnajoč okrog in ne čakajte na to, da bo izginila kemično
pogojena odvisnost. Pojdite takoj ven in uživajte življenje! Življenje je
čudovito, celo če ste zasvojeni z nikotinom, in vsak dan bo bolje, če
niste.

-89-

Ključ do tega, da bo res preprosto, je gotovost, da v času odvajanja (največ tri tedne) ne boste pokadili niti ene cigarete. Če ste notranje tako naravnani, se vam bo zdelo, daje smešno preprosto.

Zdaj ste najbrž že sklenili prenehati s kajenjem, če ste se notranje odprli, kakor sem vas prosil v začetku. Morali bi biti razburjeni kot neučakani lovski pes, ki nateguje vrvico, in komaj čakati na to, da začnete preganjati strup iz telesa.

Če pa ste bolj potrti, bo to zaradi enega od naslednjih vzrokov:

1. Pri vas se ni naredilo "klik".

Preberite še enkrat gornjih pet točk in se vprašajte, ali verjamete, da so resnične. Če o kateri koli od njih dvomite, še enkrat preberite ustrezna poglavja v knjigi.

2. Bojite se, da boste odpovedali.

Ne skrbite. Enostavno berite naprej. Uspeli boste. Vsa reč s kajenjem je en sam velikanski trik, goljufija. Tudi inteligentne ljudi prevara, toda le bedak si še dela utvare, potem ko je spregledal resnico.

3. Z vsemi navedenimi točkami se strinjate, vendar se še vedno
počutite bedne. Otresite se tega občutka! Odprite oči! Pravkar se
dogaja nekaj čudovitega: Se malo in pobegnili boste iz ječe.

Najbolj pomembno je, da začnete s svojim notranjim prepričanjem: "Mar ni čudovito, da sem nekadilec?"

Potem vam ni treba drugega, kot med obdobjem odvajanja ohraniti to svojo notranjo naravnanost; naslednja poglavja naj vas pripravijo do tega. Po obdobju odvajanja vam je ni več treba utrjevati zavestno. Samodejno boste tako mislili, le čudili se boste: "Tako očitno je, kako to, da tega nisem mogel spoznati že prej? "

Vendar upoštevajte še dve pomembni svarili.

Odložite svoj načrt, da boste ugasnili svojo zadnjo cigareto, dokler ne preberete knjige do konca.

Večkrat sem omenil obdobje odvajanja, ki traja tri tedne. To se lahko razume narobe. Najprej imate morda top občutek, da boste morali tri tedne trpeti. Ni tako. Drugič pa se varujte zmote: "Nekako se moram pretolči skozi te tri tedne čist, potem bom svoboden". Po treh tednih se ne bo zgodilo nič izjemnega, ne boste se nenadoma čutili nekadilca. Tudi ti se ne počutijo drugače kot kadilci. Če boste zdaj pobiti, ker ne

-90-

smete tri tedne kaditi, boste po tem roku verjetno naprej pobiti. S tem bi rad povedal le tole: Če ste od vsega začetka naravnani na to, da "ne bom več kadil - mar ni to sijajno?", potem bo po treh tednih izginila vsaka skušnjava. Če pa boste nasprotno rekli: "Ko bi le lahko preživel tri tedne brez cigarete," potem boste po preteku tega časa dali vse na svetu za eno cigareto.

-91 -

33. Obdobje odvajanja

Tri tedne boste verjetno imeli opraviti s pojavi odvajanja. Med njimi lahko razlikujemo dva med seboj ločena dejavnika:

Posledice odvzema nikotina, ta znani občutek praznine in negotovosti, neke vrste lakote, ki ga kadilec občuti kot prisilno poželenje, ali kot potrebo, da nekaj počne z rokami.

Psihični učinek določenih povzročiteljev, kar boste opazili na primer pri telefoniranju.

Kadilci imajo pri "metodi moči volje" težave zato, ker ne doumejo razlike med tema dvema dejavnikoma in ju ne morejo razlikovati; to je tudi vzrok, zakaj kadilci, ki so uspeli nehati, kasneje ponovno padejo v past.

Čeprav se ob odvzemu nikotina ne pojavijo nikakršne telesne bolečine, ne smete podcenjevati moči abstinenčnih pojavov. Če en dan nič ne jemo, nam kruli v želodcu, vendar nimamo telesnih bolečin. Toda lakota je kljub temu silen nagon, če ne dobimo kaj za pod zob, postanemo hudo razdraženi. Podobno je, ko naše telo zahteva nikotin. Razlika je v tem, da naše telo hrano potrebuje, strupa pa ne, in s pravilno notranjo naravnanostjo na lahek način premagamo simptome odvajanja, ki nato hitro izginejo.

Tudi če kadilcem po "metodi moči volje" uspe prebiti nekaj dni brez cigaret, hitro izgine sla po nikotinu, toda težave jim povzroča drug dejavnik. Kadilec seje navadil, da svoje telesne potrebe poteši ob določenih trenutkih in določenih priložnostih, pri čemer so nastale miselne povezave (na primer: "Pijača mi ne prija brez cigarete") Da boste lažje razumeli, naj ta mehanizem predočim še z enim primerom.

Več let ste vozili avto, ki ima ročico za smerokaz na levi strani volana. Vaš novi avto jo ima na desni. Veste, daje na desni, pa vendar ste nekaj tednov vklopili vetrobranski brisalec vsakič, ko ste hoteli vklopiti smerokaz.

Nekaj podobnega se dogaja, ko nehate kaditi. V prvih dneh odvajalnega obdobja se bo ob določenih priložnostih vedno vklopila neka ročica, neki sprožilec. Potem boste prepričani: "Hočem cigareto". Odločujočega pomena je, da se od vsega začetka strogo uprete takim posledičnim pojavom pranja možganov; potem bodo ti samodejni mehanizmi hitro izginili. Pri "metodi moči volje" kadilec teh sprožilnih mehanizmov ne iztrebi, temveč jih še krepi, saj je prepričan, da se odpoveduje in žrtvuje.

Obed pogosto sproži potrebo po cigareti, še posebej v družbi s prijatelji v restavraciji. Bivši kadilec je že ves potrt, ker je oropan cigaret. Prijatelji si jih po kosilu prižgejo, in občutek, da mu je nekaj odtegnjeno, ga onesrečuje.

-92-

Zdaj slastnih jedi in veselega druženja sploh ne more več uživati. Ker izbrane jedi in veselo druženje miselno povezuje s cigaretami, trpi trikratno, njegovo pranje možganov pa to le še poglablja. Če je odločen in dovolj dolgo zdrži, se končno vda v usodo in posveti drugim rečem. Toda pranje možganov delno učinkuje naprej in ena najhujših reči pri kajenju je kadilec, ki se je odrekel kajenju iz zdravstvenih ali finančnih razlogov, pa še leta potem ob določenih priložnostih hlepi po cigareti. Grize se zaradi iluzije, ki obstaja le v njegovih možganih, in neosnovano muči samega sebe.

Celo pri moji metodi je odziv na sprožilce najpogostejši vzrok za neuspeh. Bivši kadilec je nagnjen k temu, da gleda na cigareto kot na neke vrste placebo ali sladkorno pilulo. Misli si: "Vem, da cigareta nič ne naredi zame, toda če si domišljam, da nekaj stori zame, potem mi bo ob določenih priložnostih pomagala ".

Sladkorna pilula je mogočno psihološko pomagalo, ki dejansko odpravi simptome in torej prinese prednost, čeprav ne daje dejanske fizične pomoči. A cigareta ni sladkorna pilula; najprej povzroči simptome, te nato odpravi, čez čas pa teh simptomov sploh ne odpravi več v celoti. Sama ta "pilula" nas dela bolne, če odmislimo, daje ubijalski strup številka ena v zahodni družbi.

Poglejmo si nekaj primerov teh učinkov pri nekadilcih ali bivših kadilcih, ki že leta niso kadili; ti bodo morda bolj razvidni. Vzemimo gospo, ki je izgubila svojega moža. Ob takih dogodkih se pogosto zgodi, da kak kadilec z najboljšimi željami ponudi cigareto: "Pokadi eno. To te bo pomirilo".

Če je cigareto sprejela, je to ni pomirilo, saj gospa ni zasvojena z nikotinom in ji ni treba lajšati abstinenčnih pojavov. V najboljšem primeru je cigareta prehodna psihološka podpora. Gospa jo pokadi, a njena prvotna tragedija se nič ne spremeni. Le poslabšala se bo, ker bo zdaj trpela abstinenčne pojave in se bo znašla pred izbiro, da bodisi le-te pretrpi, bodisi jih omili z nadaljnjo cigareto - in s tem se bo začel začarani krog. Cigareta ni naredila drugega, kakor daje bila prehodno psihološko pomagalo. Isto bi se dalo doseči z nekaj toplimi besedami ali s kakšnim čajem. Že veliko bivših kadilcev in nekadilcev je postalo odvisnih ob takih priložnostih.

Odločujoče je, da se od kraja ubranite pranju možganov. Vtisnite si enkrat za vselej v spomin: Cigaret ne potrebujete in le sami sebe mučite, če jih imate še naprej za neko vrsto pomoči ali bergle. Prav nikakršne potrebe ni, da bi se počutili kot kup nesreče. Cigarete ne izboljšajo pojedine in ne prispevajo k družabnosti, pač pa oboje pokvarijo. Spomnite se tudi na to, da kadilci v restavraciji ne kadijo zato, ker bi ob tem tako uživali. Kadijo, ker morajo. Zasvojeni so z drogo. Niti dobrot niti svojega življenja ne morejo uživati brez cigarete.

-93 -

Rešite se predstave, daje kajenje samo po sebi užitek. Veliko kadilcev vzdihuje: "Ko bi vsaj obstajale neškodljive cigarete!" No, saj obstajajo, zeliščne cigarete brez nikotina. Vsak kadilec, ki jih je poskusil kaditi, je kaj kmalu uvidel, daje to čista izguba časa. Ugotovili boste, zakaj ste kadili: samo zato, da ste si v telo pognali obrok nikotina. Kakor hitro se boste rešili fizične potrebe po nikotinu, si ne boste cigarete nič bolj želeli, kakor popraskati se po nosu.

Sprejmite poželenje po cigareti, pa naj ga izzove dejanski abstinenčni pojav (občutek praznine) ali kateri sprožilnih mehanizmov. Telesnih bolečin ni in če ste pravilno naravnani, problema ne bo. Naj vas ne skrbi odvajanje. Sam občutek ni tako strašen. Problem je le asociacija z vroče zaželeno cigareto, ki seji odrekate.

Namesto da bi vas to potrlo, si recite samo: "Vem, kaj je to. Učinek zaradi odvzema nikotina. Kadilci morajo to trpeti vse življenje, to jim pravzaprav pomaga vztrajati. Nekadilci tega trpljenja ne poznajo. To je le ena od mnogih zlih strani te droge. Ali ni čudovito, da bom to zlo s koreninami vred iztrgal iz svojega telesa?"

Z drugimi besedami, vaše telo se bo v prihodnjih treh tednih počutilo malce (p)oškodovano, toda v teh tednih se bo zgodilo nekaj prelestnega, kar bo trajalo vse nadaljnje življenje. Rešili se boste strahotne bolezni. Ta dobrobit bo odtehtala malce trpljenja in v pojavih odvajanja boste celo uživali. Iz tega bo nastalo zadovoljstvo.

Spremenite vse skupaj v razburljivo igro. Na malo nikotinsko beštijo glejte kot na neke vrste trakuljo v svojem trebuhu. Tri tedne dolgo jo morate stradati, ona pa vas bo skušala z vsemi mogočimi triki pripraviti do kajenja, samo zato, da bi ostala živa.

Včasih vam bo skušala otežiti življenje. Zgodilo se bo, da ne boste pazljivi. Morda vam bo kdo ponudil cigareto, vi pa boste pozabili, da ste nehali kaditi. Ko se boste tega spomnili, boste mogoče začutili šibak občutek odpovedovanja. Na take primere se morate pripraviti vnaprej. Ne glede na to, kakšne skušnjave se vas bodo lotile, mislite vedno na to, daje kriva le beštija v vašem trebuhu, in vsakič, ko se boste uprli skušnjavi, ji boste prizadejali smrtni udarec.

Vendar pa kajenja nikakor ne skušajte pozabiti. To je ena od reči, ki kadilcem, ki se lotijo odvajanja po "metodi moči volje", povzroča ure in ure depresij. Vlečejo se skozi dan v upanju, da bodo nekega dne na kajenje kratko malo pozabili.

To je tako kot z motnjami pri spanju. Bolj ko o tem razglabljate, težje boste zaspali.

Pravzaprav kar pozabiti na kajenje tudi ne boste mogli. Nekaj prvih dni vam bo mala beštija zagotovo osveževala spomin, čemur se ne boste mogli

-94-

izogniti. Dokler bodo na svetu kadilci in na vsakem vogalu vsiljive reklame za cigarete, boste se naprej stalno soočeni s kajenjem.

Lepo pri tem je, da vam ni treba pozabiti na kajenje. Saj se ne dogaja nič hudega, ampak nekaj čudovitega. Tudi če tisočkrat na dan pomislite na to, užijte vsak hip. SPOMNITE SE VEDNO ZNOVA, KAKO ČUDOVITO JE SPET BITI SVOBODEN. MISLITE NA ČISTO RADOST, DA SE NISTE VEČ PRISILJENI DUŠITI.

Potem boste pojave odvajanja spremenili v trenutke zadovoljstva in presenečeni boste, kako hitro se bo kajenje izgubilo iz vaših misli.

Karkoli boste počeli, O SVOJI ODLOČITVI NIKOLI NE PODVOMITE. Brž ko boste začeli dvomiti, boste začeli tožiti, in vse bo se slabše. Namesto tega uporabite trenutek za to, da zajamete novo energijo. Če je za vaš dvom kriva depresija, se spomnite, da se imate za to stanje zahvaliti samo cigaretam. Če vam bo kateri od prijateljev ponudil cigareto, recite s ponosom: "Na srečo je ne potrebujem več". To ga bo sicer prizadelo, toda ko bo videl, da vam ni nič hudega, bo že na pol na vaši strani.

Mislite na to, da ste imeli zelo tehtne vzroke za svojo odločitev, da nehate kaditi. Spomnite se stotisočev tolarjev, kolikor bi vas stala cigareta, in vprašajte se, če bi res radi tvegali eno teh strahotnih bolezni. Predvsem pa si dopovejte, da bo občutek kmalu minil in da ste vsak trenutek bliže cilju.

Nekateri kadilci se bojijo, da bodo morali vse preostalo življenje premagovati "samodejne sprožilce", ki so v njih obujali slo po kajenja. Ali povedano drugače: mislijo, da si bodo morali vse življenje s psihološkimi triki dopovedovati, da v bistvu ne potrebujejo cigaret. Vendar ni tako. Saj še pomnite, da optimist vidi steklenico na pol polno, pesimist na pol prazno. Pri kajenju je ta prazna, kadilec pa misli, daje polna. To gre na račun pranja možganov, ki ga je imel vsak kadilec. Brž ko vam je jasno, da ni nobene potrebe, da bi kadili, vam tega ni treba več ponavljati, ker... res ni nobene potrebe po kajenju. To je zadnje, kar potrebujete; poskrbite, da ne bo zadnje, kar ste storili.

-95-

34. Samo en dim potegnem

To je usodno za veliko kadilcev, ki skušajo nehati kaditi po "metodi moči volje". Tri do štiri dni se drže, potem sem in tja pokade kakšno cigareto ali pa potegnejo dim ali dva, samo toliko, da premagajo najhujše. Ne zavedajo se, kako katastrofalno to vpliva na njihovo moralo.

Večini kadilcev ta prvi dim sploh ne prija in to jim da polet. Mislijo si: "Dobro. To ni bil užitek. Poželenje po cigaretah že popušča". A v resnici je prav nasprotno. Spoznajte vendar, da CIGARETE NISO BILE NIKOLI UŽITEK! Niste kadili zaradi užitka. Ko bi kadilci kadili zaradi užitka, nihče ne bi pokadil več kot eno samo cigareto.

Edini vzrok, zaradi katerega ste kadili, je bila mala beštija, ki je vpila po hrani. Samo pomislite: cele štiri dni ste jo stradali. Kako dragocena je morala biti ta cigareta ali le ta dim zanjo! Zavestno tega ne opazite, a podzavest je natanko zaznala dozo nikotina in spodkopala vse vaše miselne priprave. V ozadju pameti vam bo vedno šepetal nek glas: "Vsej logiki navkljub so cigarete nekaj sijajnega. Se eno hočem ".

Če potegnete le en sam dim, ima ta dvoje uničujočih učinkov:

Malo beštijo v svojem telesu ste ohranili živo.

In še hujše: velika beštija v vaši glavi živi naprej. Prvi dim olajša naslednjega.

Spomnite se na to, da je ena sama cigareta že zadosten vzrok, da kadilci sploh postanejo kadilci.

-96-

35. Bo zame težje?

Neskončno veliko dejavnikov je, katerih sovpadanja odločajo, s kakšno lahkoto bo kadilec opustil svojo zasvojenost. Vsakdo od nas ima drugačen značaj, drugačen način dela in drugačne osebne življenjske pogoje, v različnih časovnih obdobjih se različno odzivamo.

V nekaterih poklicih je morda težje kot v drugih, toda če
predpostavljamo, da smo izbrisali sledi pranja možganov, bi to ne smelo biti
tako. Nekaj primerov naj nam pomaga pojasniti problem.

Pripadniki medicinskih poklicev se soočajo s posebnimi težavami. Mislimo si, daje zdravnikom lažje, ker o možnih zdravstvenih posledicah kajenja vedo toliko več in jim takorekoč vsak dan pridejo pred oči. S tem so vzroki za prenehanje kajenja toliko bolj neovrgljivi, a zadeva zaradi tega ni nič lažja. Razlogi so naslednji:

Stalno zavedanje o zdravstvenem tveganju povzroča strah, enega od sprožilcev naše potrebe po lajšanju abstinenčnih pojavov.

Zdravnike poklic izpostavlja skrajnemu stresu in večinoma si ne smejo privoščiti odprave dodatnega stresa zaradi vzdržnosti med delom.

K temu pride še stres, ki ga povzročajo občutki krivde: Zdravnik je prepričan, da mora biti drugim za dober zgled. To ga izpostavlja še večjemu pritisku in krepi njegov občutek, da se mora nečemu odpovedovati.

V času težko zasluženega odmora, ko začasno odpade normalni stres in
zdravnik končno sme olajšati svoje muke vzdržnosti, postane cigareta zelo
dragocena. Okoliščine ga silijo, daje neke vrste priložnostni kadilec, tako
kot vsi kadilci, ki se morajo vzdržati kajenja v daljših časovnih obdobjih. Pri
"metodi moči volje" se kadilec počuti strašno, ker se mora nečemu
odpovedovati. Ne more uživati niti delovnega premora niti z njim povezane
skodelice čaja ali kave. Njegov občutek izgube skrajno naraste in zaradi
obstoječih asociacij postane cigareta "obešalnik" tega dogajanja, tega
odmora. Če se vam bo vendarle najprej uspelo rešiti pranja možganov in
boste nehali žalovati za cigaretami, boste lahko uživali v svoji kavi celo
tedaj, ko bo vaše telo še zasvojeno vpilo po nikotinu.

Naslednja težavna situacija je dolgočasje, predvsem če gre z roko v roki s stresom. Tipični primeri takšnih situacij so pri poklicnih voznikih ali gospodinjah z majhnimi otroki. Delo je stresno, toda pogosto monotono. Ko

-97-

gospodinja skuša nehati kaditi po "metodi moči volje", ima na voljo veliko časa za jadikovanje nad "izgubo", to pa ji okrepi občutek pobitosti.

Tudi tak položaj se da obvladati s pravo notranjo naravnanostjo. Ne skrbite, da boste morali ves čas misliti na to, da ste nehali kaditi. V takih trenutkih se veselite dejstva, da ste se rešili peklenske beštije. Če mislite pozitivno, utegnejo postati vaši abstinenčni pojavi pravo zadovoljstvo.

Ne pozabite: Ne glede na starost, spol, stopnjo inteligence ali poklic lahko vsak kadilec preprosto in radostno preneha kaditi - s pogojem, DA SE RAVNA PO VSEH NAPOTKIH, KI MU JIH DAJEM.

-98-

36. Glavni vzroki za neuspeh

Poskusi, da bi nehali kaditi, večinoma propadejo iz dveh vzrokov. Prvi je vpliv, ki ga imajo na nas drugi kadilci. V trenutku, ko smo šibki ali ranljivi, ali pri kakem družabnem srečanju, si nekdo prižge cigareto. O tem sem že obširno govoril. Izkoristite ta trenutek, priklici te si v spomin, da ene same cigarete ni. Veselite se, da ste zlomili verigo, ki vas je prikovala na ječo. Ozavestite dejstvo, da kadilec zavida vam in naj se vam smili. Verjemite mi, da potrebuje vaše sočutje.

Drugi bistveni vzrok za neuspeh je, če imate slab dan. Dopovejte si, da so tako dobri kot slabi dnevi v življenju normalen pojav za nekadilca in za kadilca. V življenju je vse relativno, razen tega ni mogoče doživeti višin, če nismo doživeli padcev.

Pri "metodi moči volje" se pojavi problem, da kadilca na prvi slabi dan začne razjedati misel na cigareto, nakar stori vse, da bi bil slab dan še slabši. Nekadilec je telesno in duševno dosti bolje opremljen, lažje opravi s stresom in napetostmi, ki jih prinaša življenje.

V obdobju odvajanja je najbolje, če slabemu dnevu nastavite lice. Mislite na to, da ste doživeli slabe dni tudi takrat, ko ste se kadili (sicer pač ne bi sklenili nehati). Namesto da obžalujoče stokate, si recite nekako takole: "No, prav, danes ne gre najbolje, ampak tudi kajenje ne bi nič pomagalo. Jutri bo že bolje, za zdaj pa imam velik plus na svoji strani. Te strahotne razvade sem se otresel".

Če ste kadilec, si morate zatiskati oči pred senčnimi stranmi kajenja. Kadilci nimajo nikoli kadilskega kašlja, pač pa so neprestano prehlajeni. Če se vam nekje bogu za hrbtom pokvari avto, si prižgete cigareto, toda ali ste zaradi tega srečni in zadovoljni? Seveda ne. Kakor hitro kdo neha kaditi, je nagnjen k temu, da za vse, kar mu gre v življenju narobe, krivi dejstvo, daje nehal kaditi. Če se vam torej pokvari avto, si mislite: "Prej bi si bil v takem trenutku vsaj prižgal cigareto". To drži, toda pozabljate, da bi cigareta ne rešila problema, zdaj pa le sebe kaznujete, ko žalujete za iluzijo življenjske pomoči. Spravljate se v nemogoč položaj. Počutite se bedno, ker ne smete kaditi, če pa vseeno kadite, se boste počutili še slabše. Veste, da ste sprejeli pravo odločitev; torej se ne mučite s tem, kako bi jo spodkopali.

Ne pozabite: V vsakem življenjskem položaju je bistveno pozitivno mišljenje.

-99-

37. Nadomestki

Med nadomestke uvrščamo zvečilke, sladkarije, zeliščne cigarete, mentol ove bonbone, dražeje. NE UPORABLJAJTE NOBENIH NADOMESTKOV! Nadomestne potešitve vam stanje le otežujejo, ne lajšajo. Če začutite slo po cigareti in jo hočete potešiti s čim drugim, se siljenje samo podaljša in okrepi. Kajti v resnici si rečete: "Kajenje ali to praznino moram zapolniti z nečim drugim". To je tako, kakor da bi popustili izsiljevalcu ali trmastemu otroku. Sla vas bo le še naprej preplavljala, trpljenje se bo podaljševalo. Razen tega nadomestek ne more potešiti tega poželenja, saj imate poželenje po nikotinu, ne po jedi. S tem samo dosežete, da morate neprestano misliti na kajenje. Zapomnite si naslednje:

Nadomestka za nikotin ni.

Nikotina ne potrebujete.

To ni živilo, temveč strup. Če vas abstinenčni simptomi močno napadajo, se spomnite, da za tem trpijo samo kadilci; nekadilci teh muk ne poznajo. Simptome imejte za tisto, kar so: še eno dodatno zlo te droge. Mislite nanje kot na smrtne krike male beštije.

3. Spomnite se:

Cigarete povzročajo občutek praznine, tega pa ne odpravijo. Prej ko boste svojim možganom dopovedali, da ni nobene potrebe po kajenju ali po nadomestkih, prej boste svobodni.

V širokem loku se izognite žvečilnemu gumiju in drugim nadomestkom, ki vsebujejo nikotin. Ti izdelki naj bi, v teoriji, olajšali obdobje odvajanja, ko opustite kajenje; ker vzdržujejo nivo nikotina v telesu, naj bi s tem premostili težke čase abstinenčnih pojavov. V praksi pa odvajanje otežujejo - in sicer prav iz istega razloga. Pri kajenju je navada oz. potreba to, da odstranjujemo abstinenčne pojave. Nikotin sam po sebi tako nima nobenih pozitivnih učinkov. Kadite samo, da omilite abstinenčne pojave, in ko prenehajo abstinenčni simptomi, preneha tudi potreba po navadi. Abstinenčni simptomi so že tako šibki, zato ni treba kaj posebnega storiti proti njim. Kakor smo že razložili, glavni problem pri kajenju ni kemično pogojena odvisnost, temveč pranje možganov, ki je zmedlo vaše mišljenje. Zvečilke, ki vsebujejo nikotin, samo podaljšujejo kemično odvisnost, ta pa spet podaljšujepsihično odvisnost.

Veliko bivših kadilcev je zdaj odvisnih od znanih nikotinskih žvečilk. Pa tudi veliko zasvojencev z žvečilkami je, ki še kadijo.

100-

Ne slepite se, če mislite, daje žvečilni gumi ogabnega okusa. Spomnite se samo, kako ogabna je bila vaša prva cigareta.

Vse druge nadomestne zadovoljitve imajo prav isti učinek kot nikotinske žvečilke. Govorim o mnenjih, podobnih naslednjemu: "Če že ne smem pokaditi nobene cigarete, bom imel vsaj navadne žvečilke ali mentolove bonbone, ki mi bodo zapolnili praznino". Čeprav občutka praznine, ki ga vzbuja poželenje po cigareti, ne razlikujemo od občutka po lakoti, ni mogoče enega potešiti z drugim. Če se "najeste" žvečilk in mentolovih bonbonov, je to zagotovo najboljša metoda, da vas preplavi neustavljivo poželenje po cigaretah.

Toda najslabše pri nadomestnih zadovoljitvah je to, da odrivate resnični problem, zmedene ideje, ki jih je zakrivilo pranje možganov. Ali potrebujete kakšen nadomestek proti gripi, ko je ta že mimo? Seveda ne. Če rečete: "Potrebujem nadomestek za cigarete, " v resnici rečete: "Žrtvujem se". Tudi depresije, ki tako pogosto spremljajo "metodo moči volje", je zakrivilo kadilčevo prepričanje, da se nečemu odpoveduje. Tako samo nadomešča en problem z drugim. Prav nič zabavno ni, če se nabašete s sladkarijami. Samo zredili se boste, počutili se boste malodušne in preden se boste tega zavedli, boste spet odvisni od nikotina.

Saj se spomnite: Nadomestka ne potrebujete. Spremljevalni pojavi pri odvajanju od kajenja so poželenje po strupu, ki bo kmalu izginilo. To vedenje naj vam pomaga v naslednjih nekaj dnevih. Uživajte, ker osvobajate svoje telo strupa in svojega duha suženjstva ter zasvojenosti!

Če boste zdaj imeli boljši tek in pri obrokih močneje zajemali ter si nabrali v naslednjih dneh kakšen kilogram več, naj vas to ne skrbi. Ko boste doživeli "trenutek razsvetljenja", ki ga bom opisal malo kasneje, boste imeli dovolj zaupanja in videli boste, da se lahko spoprimete z vsakim problemom, ki je rešljiv s pozitivnim mišljenjem - tudi s prehranjevalnimi navadami. Ene stvari pa le ne smete: med obroki kaj grizljati. Če pa vseeno boste, boste debeli in nesrečni in nikoli ne boste vedeli, kdaj ste dokončno premagali kajenje. Problem boste le odrinili na kasneje, namesto da bi se ga rešili.

- 101 -

38. Naj se izogibam skušnjavam?

Do zdaj sem bil s svojimi priporočili kategoričen in prosil bi vas, da jih imate rajši za napotke kot za predloge. Tako strog sem prvič zato, ker imajo moja priporočila trdne, praktične vzroke, in drugič, ker je tisoče študij primerov te vzroke potrdilo.

Kar zadeva vprašanje, ali naj bi se med odvajalnim obdobjem skušnjavam rajši izogibali ali ne, žal ne morem dati kategoričnega odgovora. O tem mora odločiti vsak kadilec sam. Vendar vam lahko dam nekaj praktičnih predlogov.

Rad bi ponovil: Strah nas sili, da nadaljujemo s kajenjem; poznamo pa dve fazi tega strahu.

1. Kako lahko preživim brez cigarete?

Ta strah je paničen občutek, ki preplavi kadilca, ko je ponoči na poti in mu zmanjka cigaret. Strahu niso izzvali abstinenčni pojavi, temveč strah psihične odvisnosti - brez cigarete se ne da živeti. Ta strah doseže svoj vrhunec, ko kadite zadnjo cigareto, ki jo imate v rezervi; do tega trenutka ste imeli najšibkejše vzdržnostne pojave.

To je strah pred neznanim, tista vrsta strahu, ki jo ima vsakdo, ki se uči skoka na glavo. Skakalna deska je visoka le slabega pol metra, videti pa je, kot bi bila dva metra visoko. Voda je globoka več kot dva metra, pa se zdi le slabega pol metra plitva. Da se vržemo v vodo, moramo biti pogumni. Prepričani ste, da si boste razbili glavo. Najtežji je odriv. Če zmorete tega, gre ostalo zlahka.

To nam razloži, zakaj kadilci, sicer močne volje, niso nikoli poskušali nehati kaditi, če pa so, so preživeli brez cigaret le nekaj ur. Celo taki kadilci so, ki pokadijo približno zavojček na dan, potem ko so se odločili, da nehajo, pa svojo naslednjo cigareto pokade prej, kot bi jo, če se ne bi bili tako odločili. Odločitev prikliče paniko, ki pomeni stres. To spada med tiste priložnosti, ko nam možgani signalizirajo: "Pokadi eno," pa tedaj ne smemo kaditi. Torej se morate nečemu odpovedati, to pa povzroča spet več stresa. Signal bo spet poslan, varovalka bo pregorela in prižgali si boste cigareto.

Ne skrbite. Ta panika ima le psihične vzroke. Strah pred odvisnostjo. V resnici niste odvisni niti tedaj, ko ste še zasvojeni z nikotinom. Nobene panike! Kratko malo zaupajte mi in skočite.

2. Druga faza strahu se nanaša na daljša časovna obdobja. Sem
spada strah, da določeni položaji v prihodnosti brez cigaret ne bodo
več prijetni ali pa da bivši kadilec brez cigaret ne bo sposoben

102-

premagati hujših situacij. Naj vas ne skrbi. Če boste zmogli odskok, boste odkrili, da je v resnici prav obratno.

Pri izogibanju skušnjavam gre za dve vrsti problemov.

1. "Cigarete imam doma, čeprav jih ne bom več pokadil. Varneje se
počutim, če vem, da so tu". Ugotovil sem, daje kvota neuspeha pri
ljudeh, ki so imeli cigarete doma, višja kot pri tistih, ki so jih zavrgli.
Prepričan sem, da je vzrok v glavnem v tem, da je zelo preprosto
prižgati cigareto, ki je brž pri roki, ko v procesu odvajanja pride do
tako hudega počutja. Če pa greste iz hiše, samo da bi si nabavili
zavojček cigaret, so možnosti, da se skušnjavi uprete, večje,
poželenje pa se bo tudi malo poleglo, preden boste prišli do trafike.
Vendar mislim, daje glavni vzrok za neuspeh ta, da se tak kadilec ni
stoodstotno odločil, da preneha s kajenjem. Spomnite se dveh
bistvenih ključev do uspeha:

notranja gotovost in

veselje nad tem, kako prelepo je, da vam ni treba več kaditi.

Za vse na svetu - čemu potrebujete cigarete doma? Če še vedno čutite potrebo, da bi nosili cigarete s seboj naokrog, bi vam svetoval, da knjigo začnete brati spet od začetka. To bi namreč pomenilo, da se vam še vedno ni posvetilo.

2. "Naj se v času odvajanja izogibam stresnim situacijam in družabnim
srečanjem?"

Da, svetujem vam, da se skušate izogibati stresnim situacijam. V izpostavljanju nepotrebnemu pritisku ne vidim nobenega smisla.

Kar zadeva družabna srečanja, svetujem nasprotno. Le pojdite ven in uživajte življenje, takoj zdaj! Cigaret ne potrebujete, celo če ste še vedno zasvojeni z nikotinom. Pojdite na kakšno zabavo in se veselite, da vam ni treba več kaditi. Kmalu boste imeli dokaz, daje življenje brez cigaret mnogo, mnogo lepše - in mislite le na to, kako lepo bo, ko boste malo beštijo pregnali iz telesa, z vsemi strupi vred.

- 103-

39. Trenutek razsvetljenja

Trenutek razsvetljenja pride večinoma po približno treh tednih za tem, ko je kadilec nehal kaditi. Nebo bo videti, kot da se je razsvetlilo in v tem trenutku bodo izbrisane vse sledi pranja možganov: Nič več si ne rečete, da ni nobene potrebe po kajenju, ampak nenadoma spoznate, da je bila pretrgana zadnja vez in boste lahko uživali preostanek življenja, ne da bi kdaj začutili potrebo po cigareti. Od tega trenutka dalje se vam vsi ostali kadilci zde usmiljenja vredna bitja.

Kadilci, ki skušajo nehati kaditi po "metodi moči volje", praviloma tega trenutka razsvetljenja ne dožive; veseli so sicer, da ne kadijo več, toda niso se znebili občutka, da se žrtvujejo.

Več ko ste kadili, čudovitejše je doživetje tega trenutka - in traja vse življenje.

O svojem življenju lahko rečem, da sem imel veliko sreče in da sem doživel zelo lepe trenutke, toda najčudovitejši je bil ta trenutek razsvetljenja. Pri vseh drugih sijajnih trenutkih življenja se sicer spominjam, da sem bil srečen, pa tega občutka ne morem priklicati, da bi spet zaživel v meni. Toda veselje nad spoznanjem, da mi ni treba več kaditi, ni nikoli zbledelo. Če se danes znajdem v kakem malodušju in sem potreben podpore, samo pomislim, kako prelepo je, da nisem več odvisen od te zle zeli. Polovica tistih, ki so nehali kaditi, mi pove isto, namreč daje bil to najsrečnejši dogodek v njihovem življenju. Kakšno blaženo doživetje vas čaka!

Po petih letih izkušenj z drugimi kadilci, ki sem jih opozoril na izdajo te knjige ali povabil na svoja svetovanja, lahko rečem, da trenutek razsvetljenja v večini primerov ni prišel v času, ki sem ga pravkar opisal, se pravi v treh tednih, temveč že po nekaj dneh.

Jaz sam sem ga doživel, še preden sem ugasnil zadnjo cigareto. V začetku te svoje dejavnosti, ko sem imel še svetovalne sestanke s posamezniki, mi je kadilec pogosto že pred koncem seanse dejal: "Nič več vam ni treba reči, Allen, čisto jasno imam pred očmi, da ne bom nikoli več kadil". Zdaj že na skupinskem sestanku vem, kdaj se zgodi, ne da bi mi povedali. Tudi iz pisem, ki jih dobim, večkrat izvem, da do tega trenutka pride tudi med branjem te knjige.

V idealnem primeru bi se vam morala takoj razpršiti megla z oči, če ste se natančno ravnali po mojih napotkih in razumeli psihično dogajanje.

Kadilcem v svojih skupinah danes rečem, da zaznavni telesni abstinenčni pojavi izginejo po približno petih dneh in da traja največ tri tedne, pa bivši kadilec uživa popolno svobodo. Pravzaprav mi je zoprno

- 104-

navajati določene časovne razpone. To je lahko problematično iz dveh razlogov: Eden je ta, da sem s tem ljudem vsadil prepričanje, da bodo zares morali od pet dni do treh tednov trpeti. Bivši kadilec pa lahko razmišlja tudi tako: "Če bom le zdržal pet dni ali tri tedne, se bo potem zgodilo nekaj sijajnega". Vendar pa utegne preživeti pet prijetnih dni ali tri prijetne tedne, nato pa enega tistih katastrofalnih dni, ki se zgrnejo nad kadilce in nad nekadilce in sploh nimajo opravka s kajenjem, temveč z drugimi dejavniki življenja. Tu torej stoji naš bivši kadilec in čaka na trenutek razsvetljenja -in kaj doživi namesto tega? Depresije. To bi lahko spodkopalo njegovo zaupanje.

Toda če ne bi navedel nobenih časovnih orientacij, bi bivši kadilec morda vse življenje čakal na nekaj, kar se ne bo zgodilo. Verjetno se prav to zgodi večini kadilcev, ki se drže "metode moči volje".

Prej bi včasih najraje rekel, da se razsvetljenje zgodi takoj. Če pa se to ne bi zgodilo, bi bivši kadilec izgubil zaupanje in mislil, da se pač nikoli ne bo.

Velikokrat me sprašujejo po pomenu teh petih dni oz. treh tednov. Sta ta dva roka kar tako, za lase privlečena? Ne. Seveda ne gre za neomajna časovna roka, vendar izhajata iz neštetih izkušenj, ki sem si jih nabral z leti. Približno pet dni po zadnji cigareti bivši kadilec neha razmišljati pretežno o kajenju. Nekako v tem času večina bivših kadilcev doživi trenutek razsvetljenja. Najpogosteje se zgodi tako, da zaidejo v stresno situacijo, kiji prej brez cigarete niso bili kos, ali ko so v družbi, česar prej niso mogli uživati brez cigarete. Nenadoma opazijo, da so ne le igraje opravili s situacijo, temveč tudi, da jim cigareta niti enkrat ni prišla na misel. Od tega trenutka dalje je praviloma vse le otroška igra. Kajti tedaj veste, da ste lahko svobodni.

Pri svojih prejšnjih poskusih, da bi nehal kaditi po "metodi moči volje", in na osnovi poročil drugih kadilcev, sem opazil, da so tudi najresnejši poskusi opustitve kajenja do treh tednov še vedno ogroženi; večina jih propade do tega roka. Po mojem mnenju se pri tem zgodi naslednje: Približno v tem roku začutite, da vas je zapustila želja po kajenju. To si hočete dokazati in si prižgete cigareto. Ta je ogabnega okusa. Torej ste si dokazali, da niste več zasvojeni. Toda v svoje telo ste poslali svež odmerek nikotina, natanko tisto, po čemer ga je žejalo dolge tri tedne. Brž ko ste cigareto pokadili do konca, začne nikotin zapuščati telo. Tedaj zavrta tihi glas: "Se nisi čez vodo. Se eno cigareto hočeš". Ne prižgete si takoj naslednje cigarete, saj nočete spet postati odvisni. Pustite, da mine neko "varnostno" obdobje. Pri naslednji skušnjavi si lahko rečete: "Nisem spet postal odvisen, zato ne bo škodovalo, če bom prižgal se kakšno cigareto". A ste že na ledu.

- 105-

Ključ do rešitve tega problema je v tem, da ne čakate na trenutek razsvetljenja, temveč da si dopoveste, da je s kajenjem konec tisti hip, ko ugasnete zadnjo cigareto. Tako ste vse potrebno že storili. Ustavili ste nadaljnjo dobavo nikotina. Ni sile na zemlji, ki bi vam mogla preprečiti, da bi bili svobodni. Zapodite se v življenje in uživajte v njem; soočite se z njim od vsega začetka. Tedaj vam ne bo treba dolgo čakati na trenutek razsvetljenja.

106-

40. Zadnja cigareta

Ko je vaš časovni načrt določen, ste zreli, da pokadite zadnjo cigareto. Preden to storite, še enkrat preverite obe bistveni predpostavki:

Čutite, da ste notranje prepričani o uspehu?

Se čutite potrte in ogrožene ali pa ste razburjeni nad tem, da boste zdaj zdaj storili nekaj čudovitega?

Če vas pesti še kakšen dvom, prej še enkrat preberite to knjigo.

Če se čutite stoodstotno pripravljene, pokadite svojo zadnjo cigareto.

Pokadite jo sami in čisto zavestno.

Osredotočite se na vsak dim.

Osredotočite se na okus in vonj.

Osredotočite se na karcinogeni dim, ki napolnjuje vaša pljuča.

Osredotočite se na strupene snovi, ki se nalagajo v vaših arterijah in

venah.

Osredotočite se na nikotin, ki prežema vaše telo.

Ko boste cigareto utrnili, kratko malo premišljujte, kako lepo bo, ko tega ne bo več treba delati. Zamenjati suženjstvo za svobodo je tako prelesten občutek, kot bi pustili za seboj svet črnih senc in izstopili v sonce.

107-

41. Se zadnje svarilo

Noben kadilec, ki bi mu bilo dano zavrteti uro nazaj v čas pred svojo zasvojitvijo, se ob svojem današnjem vedenju ne bi odločil, da začne kaditi. Veliko kadilcev, ki me poiščejo, je prepričanih, da se nikoli več ne bodo dotaknili cigarete - samo, če jim zdaj pomagam, da nehajo. Kljub temu pa veliko bivših kadilcev potem, ko leta niso več kadili, spet pade v past.

Popolnoma zaupam, da vam bo ta knjiga precej olajšala prenehanje kajenja. Toda naj vas posvarim: kadilci, ki na lahek način prenehajo s kajenjem, tudi na lahek način spet začnejo.

NE PADITE V TO PAST.

Vseeno, koliko časa že ne kadite, ali kolikšna je vaša odločenost, da nikoli več ne boste postali zasvojeni z nikotinom - postavite si za življenjsko pravilo, da ne boste nikoli več kadili, pa naj se zgodi kar hoče. Kljubujte milijardnim vsotam, ki jih daje tobačna industrija za svoje promocije, in prikličite si v spomin, da s tem reklamirajo drogo - morilca in strup številka ena. Nikoli se ne bi dali zapeljati, da bi poskusili heroin, kaj ne, pa vendar je število za nikotinom umrlih v zahodnih družbah za stotisoče višje kot pri žrtvah heroina.

Mislite na to, da vam prva cigareta ne prinese nič. Nobene potrebe ni, da bi lajšali abstinenčne pojave, pa še okus je odvraten; le nikotin pošlje v telo in vključi tihi glas iz ozadja pameti, ki šepeta: "Ti bi rad še eno cigareto". Potem ste pred izbiro, ali se en teden počutite bedno ali pa začnete ves umazani začarani krog znova.

- 108-

42. Pet let izkušenj

Po izidu prve izdaje te knjige je preteklo pet let; v teh letih sem bil deležen veliko odziva - na knjigo in na svojo svetovalno dejavnost. V začetku sem se moral boriti. Tako imenovani strokovnjaki so nad mojo metodo vihali nos. Danes pripotujejo k meni kadilci iz vsega sveta, da bi se udeležili skupinskih terapij - in med njimi je več zdravnikov kot pripadnikov katerega koli drugega poklica. V Veliki Britaniji knjiga že velja za najučinkovitejšo pomoč pri odvajanju kajenja, njen dober glas pa se hitro širi tudi prek meja.

Nisem dobrotnik. Borim se proti kajenju - ne proti kadilcem, o tem naj ne bo nobenega dvoma - čisto iz sebičnega vzroka, ker se tega veselim. Vsakič, ko slišim za kakega kadilca, ki je pobegnil iz ječe, mi daje to globoko zadovoljstvo, četudi nima z menoj nobene zveze. Lahko si predstavljate, koliko radosti sem že požel na račun tisoče zahvalnih pisem, ki sem jih dobil v preteklih petih letih.

Toda doživel sem tudi velika razočaranja. Ta lahko v glavnem pripišem dvema skupinama kadilcev. Predvsem me zaposluje število tistih kadilcev, ki so sicer brez težav nehali kaditi, a so kljub svarilu iz prejšnjega poglavja ponovno zapadli v odvisnost in pri ponovljenem poskusu odvajanja niso nič več uspeli. To ne velja le za bralce te knjige, temveč tudi za udeležence mojih svetovalnih skupin.

Nekoč me je po telefonu poklical neki možakar; bil je ves iz sebe, celo jokal je: "Plačam vam tristo tisoč tolarjev, če mi lahko pomagate, da za en teden neham kaditi. Vem, da bom lahko nehal, če bom prestal en teden". Povedal sem mu, da je moj honorar določen in da mu ni treba plačati več. Pridružil se je neki skupini in na njegovo veliko presenečenje mu je bilo prav lahko nehati kaditi. Poslal mi je zelo toplo zahvalno pismo.

Takorekoč zadnje, kar položim na srce bivšim kadilcem svojih skupin, je: "Ne pozabite: Pokaditi ne smete niti ene same samcate cigarete več!". Prav ta možakarje dejal: "Ne skrbite, Allen. Če že uspem, zagotovo ne bom nikoli več nobene prižgal".

Opazil sem, da mu svarilo ni šlo prav do živega. Zato sem mu rekel: "Vem, kako zdaj o tem mislite, toda kako bo čez šest mesecev?"

Odgovoril je: "Allen, nikoli večne bom kadil".

Čez približno eno leto je spet poklical: "Allen, za božič sem pokadil eno majhno cigaro, zdaj pa spet kadim po dva zavojčka cigaret na dan".

109-

Rekel sem mu: "Se spominjate svojega prvega klica? Kajenje ste tako sovražili, da ste mi hoteli plačati tristo tisoč tolarjev, če vam omogočim, da za en teden nehate kaditi".

"Spominjam se. Ali nisem bil trapast? "

"Se spominjate svoje obljube, da ne boste nikoli več kadili?"

"Ja, vem, pravi osel sem ".

To je nekako tako, kot bi našli človeka, ki tiči že do vratu v močvirnem blatu, pravzaprav se bo vsak hip pogreznil. Potegnete ga ven. Hvaležen vam je, toda čez šest mesecev spet skoči v močvirje.

Kot ironija usode se sliši, kar je ta možakar potem pripovedoval na sestanku ene od skupin: "Komaj verjameš! Sinu sem ponudil tristo tisoč tolarjev, če do svojega enaindvajsetega rojstnega dne ne bo začel kaditi. Plačal sem mu to. Zdaj je star enaindvajset let in puha kot lokomotiva. Ne morem verjeti, daje bil lahko tako neumen!"

Rekel sem mu: "Ne morem razumeti, zakaj ga imate za neumnega. Vsaj pasti se je izogibal celih enaindvajset let, in ne ve, kakšna mizerija ga čaka. Vi ste to vedeli čisto natanko, pa vendar ste zdržali le eno leto".

Kadilci, ki zlahka nehajo kaditi, pa kasneje spet začnejo, so problem zase. Da bi jim pomagal, bom kmalu objavil novo knjigo. Toda če se boste vi zdaj osvobodili zasvojenosti, VAS LEPO LEPO PROSIM, DA NE NAPRAVITE ISTE NAPAKE ŠE ENKRAT. Kadilci mislijo, da ti ljudje spet začnejo, ker so še vedno zasvojeni in pogrešajo cigarete. V resnici pa se jim zdi, da so nehali tako zlahka, da so izgubili vsak strah pred kajenjem. Mislijo si: "Mirno si lahko sem in tja eno privoščim. Če bi dejansko spet postal zasvojen, bom brž spet nehal".

Žal to ni tako preprosto. Nehati kaditi je lahko, držati svojo zasvojenost na vajetih, pa je nemogoče. Če hočete postati nekadilec, za vsak poskus velja bistvena predpostavka, da ne kadite.

Druga kategorija bivših kadilcev, ki me razočara, so tisti, ki jih je kratko malo preveč strah, da bi tvegali poskus, ali pa tisti, ki se morajo hudo boriti, če to vendarle storijo.

Kaže, da so glavne težave pri tem naslednje:

1. STRAH PRED NEUSPEHOM.

Če vam spodleti, ni sramota, toda če sploh ne poskusite, je gola neumnost. Poglejte enkrat s te strani: Skrijete se, toda nihče vas ne išče! Najhujše, kar se vam lahko zgodi, je, da ne uspete, v tem primeru pa niste nič na slabšem, kot ste zdaj. Mislite vendar samo na to, kako čudovito bi bilo, če bi le uspeli. A če sploh ne poskusite, je to zagarantiran neuspeh.

110-

2. STRAH PRED PANIKO IN PSIHIČNO BEDO.

To naj vas ne skrbi. Mislite samo na to, kakšne strahote vas lahko doletijo, če ne boste pokadili nobene cigarete več? Popolnoma nič! Strahote se vam bodo zgodile samo, če boste kadili še naprej. Vsekakor cigarete povzročajo paniko, ta pa bo hitro izginila. Največji dobitek pri tem je osvoboditev pred strahom. Mislite, da kadilci vzamejo v zakup amputacijo okončin samo zato, ker pri kajenju tako uživajo? Če vas preplavi občutek panike, pomaga globoko dihanje. Če vas drugi spravijo ob živce, pobegnite iz njihove družbe, pojdite v garažo ali kamor koli.

Ne sramujte se, če vas sili na jok. Jok je naravni ventil, s katerim se rešimo napetosti. Se nihče se ni od srca zjokal, ne da bi se potem počutil bolje. Nad majhnimi fantki izvajamo nasilje, ko jim dopovedujemo, da ne smejo jokati. Solze skušajo zadrževati, pri tem pa meljejo s čeljustmi. Kazati čustva je dolgo veljalo za nemoško. Toda narejeni smo tako, da moramo čustvom dati duška, ne pa da jih požiramo. Vreščite, vpijte, divjajte! Topotajte po kakšnem kartonu in brcnite v kakšno omaro. Na svoj boj glejte kot na spopad, ki ga ne morete izgubiti.

Nihče ne more zaustaviti časa. V vsakem trenutku, ki mine, umre en del male beštije v vas. Vriskajte svoji neizogibni zmagi naproti.

3. NEUPOŠTEVANJE MOJIH NAVODIL.

Težko je verjeti, toda nekaj kadilcev mi reče: "Vaša metoda pri meni kratko malo ni delovala". Nato opišejo, katerih navodil vse niso upoštevali, skratka, kako so skoraj vsa ignorirali. (Na koncu poglavja je še eno preverjanje - tam so navodila še enkrat zbrana.)

4. NAPAČNO TOLMAČENJE MOJIH NAVODIL.

Kaže, da so najpomembnejši nesporazumi o navodilih naslednji:

a) "Ne morem nehati misliti na kajenje. "

Seveda ne morete, vsak nadaljnji poskus le izzove prisilne predstave in povzroči moralnega mačka. Natanko tako je kot pri poskusu, da bi zvečer zaspali: bolj ko se silite, da bi zaspali, težje je. Jaz v budnem stanju in v spanju mislim približno devetdeset odstotkov časa na kajenje. Pomembno je le, KAJ mislite. Če mislite: "Ah, kakoooo bi eno pokadil... "ali: "Kdaj bom končno spet svoboden?", se vam bo slabo godilo. Če mislite: "Juhuu! Svoboden sem!", potem boste srečni.

- 111 -

b) "Kdaj bo izginilo fizično poželenje? "

Nikotin zapusti vaše telo zelo hitro. Toda ne da se napovedati, kdaj vaše telo ne bo več zahtevalo nikotina. Občutek praznine in negotovosti vzbujajo čisto navadna lakota, pobitost ali stres. Cigarete ga le še okrepe. Zato kadilci, ki se lotijo odvajanja po "metodi moči volje", nikoli zagotovo ne vedo, kdaj so se dokončno odvadili kajenja. Celo če telo ne signalizira več poželenja po nikotinu, pač pa ste lačni ali izpostavljeni hujšemu stresu, možgani še vedno signalizirajo: "Topomeni, da hočeš cigareto". Prava šala je pri tem, da vam ni treba čakati, kdaj vas bo minilo poželenje po nikotinu; že tako je šibko, da ga komaj zaznamo. Poznamo ga le kot siljenje: "Zdaj hočem kaditi". Mar čakate, da vas bo nehala boleti čeljust, ko zapuščate zobozdravnika? Seveda ne. Vendar ste polni zanosa, čeprav vas še boli.

c) Čakanje na trenutek razsvetljenja.

Če čakate na to, gradite le še dodatno prisilno predstavo. Nekoč sem po "metodi moči volje" tri tedne zdržal brez cigaret. Srečal sem nekega starega prijatelja iz šole, bivšega kadilca. Pozdravil me je: "No, kako kaj gre?" In odgovoril sem mu: "Preživel sem tri tedne". "Kaj pa pomeni to, preživel sem tri tedne?" me je vprašal. Razložil sem mu: "Tri tedne nisem kadil". Potem me je vprašal: "In kaj boš zdaj počel? Preživel preostanek življenja? Na kaj pa čakaš? Saj ti je vendar uspelo! Nekadilec si". Mislil sem si: "Cistoprav ima. Na kaj pa pravzaprav čakam?" Zdi takrat še nisem čisto razumel mehanizma pasti in sem se seveda spet kmalu znašel v njej, toda to poanto sem si zapomnil. Nekadilec postanete tisti hip, ko ugasnete svojo zadnjo cigareto. Pri tem je pomembno, da ste od vsega začetka srečen nekadilec.

d) "Se vedno hrepenim po cigareti ".

Potem ste res zabiti! Kako lahko trdite: "Hočem postati nekadilec," potem pa: "Rad bi pokadil eno cigareto?" To je v navzkrižju. Če rečete: "Rad bi pokadil eno cigareto," potem recite: "Hočem biti kadilec". Nekadilci nočejo kaditi cigaret! Že vedo, kaj hočejo; torej se nehajte kaznovati.

e) "Zame je življenje mimo. "

Zakaj? Edino, česar ne smete več početi, je to, da nehate dušiti sami sebe. Saj vam ni treba nehati živeti. Glejte, tako preprosto je!

112-

Naslednjih nekaj dni boste občutili rahlo travmo. Vaše telo bo zahtevalo nikotin. To je trenutek, ko se morate spomniti, da se vam ne godi nič slabše kot prej. Natanko tako se vam je godilo ves čas, ko ste še kadili: med spanjem, v cerkvi, v veleblagovnici, v knjižnici. Ko ste še kadili, je kazalo, da vas to ne moti kaj prida; če tokrat ne boste nehali kaditi, boste vse življenje trpeli za istim abstinenčnim stresom. Pri pojedinah, sprejemih, praznovanjih s prijatelji vam cigarete ne bodo povečale užitka, temveč ga bodo uničile. Celo če vaše telo še vedno žeja po nikotinu, je prijeten obed in vesela družba čudovito doživetje. Življenje je čudovito. Pojdite na družabno prireditev, pa čeprav bo tam dvajset kadilcev. Spomnite se, da niste prikrajšani vi, temveč kadilci. Prav vsak od njih bi bil rad na vašem mestu. Uživajte v tem, da igrate vlogo primadone in ste v središču pozornosti. Odvaditi se kajenja je krasna tema za pogovor, še posebno če kadilci vidijo, da ste zaradi tega veseli in srečni. Mislili si bodo, da ste res od sile! Sončili se boste v občudovanju. Odločujoče je, da od vsega začetka uživate življenje. Najmanjšega povoda ni, da bi zavidali kadilcem. Kadilci bodo zavidali vam.

f) "Počutim se bednega in razdraženega. "

Tako je lahko le, če niste upoštevali mojih navodil. Premislite, kje se vam je zataknilo. Nekateri ljudje razumejo in verjamejo vse, kar rečem, pa se kljub temu počutijo kot na sodni dan, zaletijo se kot huda ura, kot da bi se imelo zgoditi kaj strašnega. In vendar ne počnejo drugega, kot tisto, kar si sami želijo in kar bi rad storil prav vsak kadilec na tem planetu. Vsak bivši kadilec bi srčno rad -vseeno, po kateri metodi - dosegel tako duševno ravnotežje, da bi mogel vsakič, ko bi pomislil na kajenje, notranje zavriskati: "Hura! Svoboden sem!" Če je to tudi vaš cilj, zakaj še čakate? Začnite takoj s svojo notranjo sproščenostjo in ne izgubite je nikoli več. Ostanek knjige je namenjen vašemu spoznanju, da alternative ni.

ŠE ENKRA T PREVERITE

Če boste sledili tem preprostim navodilom, ne more iti nič narobe.

S svečano zaobljubo se obvežite, da ne boste nikoli več kadili, žvečili ali Užali nečesa, kar vsebuje nikotin, in pri tem vztrajajte.

Ozavestite: Ničesar ni, čemur bi se morali odpovedati. S tem ne mislim, da vam bo kot nekadilcu šlo kratko malo v vsakem primeru bolje (saj to ste vedeli že ves čas). S tem tudi ne mislim, da sicer res ni nobenega

113-

pametnega vzroka, ki bi govoril v prid kajenju, ampak da že morate imeti neko zadovoljstvo ali pomoč od svojega kajenja, ker bi sicer tega ne počeli. Pač pa menim, da cigarete ne dajejo niti pristnega zadovoljstva niti resnične pomoči. To je le utvara, prav tako kot bi se z glavo zaleteli v zid samo zato, ker je občutek, potem ko s tem nehate, tako prijeten.

Ne poznam nobenega okostenelega, nepoboljšljivega kadilca. Vi ste le eden od milijonov, ki so se spotaknili ob to prefinjeno past. Kot milijoni drugih bivših kadilcev, ki so nekoč mislili, da ne morejo uteči, ste se rešili svoje zasvojenosti.

Četudi kar naprej pretehtavate prednosti in pomanjkljivosti kajenja, se sklep zmeraj glasi: "Nehaj s tem. Idiot si". Ta ugotovitev se ne bo nikoli spremenila. Vedno je bilo tako in vedno bo tako. Ko ste sprejeli odločitev, v katere pravilnost ste prepričani, se ne mučite več z dvomi o sebi.

Ne skušajte potlačiti vseh misli na kajenje in naj vas ne skrbi, če kar naprej mislite nanj. Toda če mislite nanj - danes, jutri ali vse življenje -potem takole: "JUHUU! NEKADILEC SEM!"

NE uporabljajte nadomestkov. NE imejte v zalogi cigaret.

NE izogibajte se družbi kadilcev.

NE spremenite svojega življenja samo zaradi dejstva, da ne kadite več. Če boste upoštevali ta navodila, boste kmalu doživeli trenutek razsvetljenja. Toda:

7. Ne čakajte na ta trenutek! Živite preprosto naprej. Uživajte vzpone in
premagujte padce. Potem se trenutek razsvetljenja ne bo dolgo mudil.

114-

43. Pomagajte kadilcem, ki so še ostali na potapljajoči se ladji

Dandanes med kadilci vlada panika. Čutijo, da se v družbi nekaj spreminja. Kajenje velja danes za asocialno vedenje, celo pri kadilcih samih. Tudi sami imajo občutek, da se to "obdobje" bliža svojemu koncu. Milijoni kadilcev se osvobajajo iz te svoje zasvojenosti in vsi kadilci se tega zavedajo.

Vsakič, ko kak kadilec zapusti potapljajočo se ladjo, se tisti, ki so ostali na njej, počutijo še bednejše. Vsak kadilec nagonsko ve, daje smešno dajati poštene denarce za izsušene, v papirni ovoj zamotane liste, jih prižigati in potem vdihavati v svoja pljuča karcinogene katranaste snovi. Če se vam to vedenje še zmeraj ne zdi slaboumno, si poskusite enkrat vtakniti gorečo cigareto v uho, potem pa se vprašajte, kakšna je razlika. Samo ena: Na ta način se ne pride do nikotina. Če lahko nehate vtikati cigarete v usta, nikotina ne boste več potrebovali.

Kadilci ne morejo navesti niti enega pametnega razloga, zakaj kadijo, toda če to počnejo tudi drugi, se sami sebi le ne zdijo tako neumni.

Kar zadeva kajenje, kadilci očitno lažejo sami sebi in drugim. Prisiljeni so k temu. Da bi obdržali samospoštovanje, sami poskrbe za svoje pranje možganov. Čutijo potrebo po opravičevanju te svoje navade, vendar ne pred seboj, temveč pred nekadilci. Zato tako na dolgo in široko razlagajo, kako lepo in prijetno je kajenje.

Če se kadilec loti odvajanja kajenja po metodi "moči volje", bo imel vedno občutek, da se mora nečemu odrekati, in bo tožil nad tem. To pa samo utrjuje druge kadilce v tem, češ kako prav imajo, da naprej kadijo.

Ko seje kakemu bivšemu kadilcu dejansko uspelo odvaditi kajenja, je hvaležen, da mu ni treba več hoditi s strupom nad svoje zdravje in razmetavati denarja. Toda ne stori nič takega, zaradi česar bi se moral opravičevati, zato tudi ne hodi okrog in ne razlaga, kako čudovito je, če ne kadiš. To stori samo, če je k temu pozvan. Kajti slišal ne bi nič drugega kot neprijetne reči. Mislite na to, da kadilec kadi, ker ga k temu prisili strah in ker rajši vtakne glavo v pesek, kakor da bi kaj zvedel o blaženem stanju nekadilca.

Kadilci hočejo kaj zvedeti o tem šele, ko pride čas, da sami prenehajo kaditi. Pomagajte jim. Preženite jim strah. Povejte jim, kakšna prelest je, ko nehaš delati s svojem zdravjem kot svinja z mehom, kako krasno je, ko se zjutraj zbudiš z občutkom zdravja in poln energije, namesto da kašljaš in hlastaš za zrakom, kako čudovito je, ko se odtegneš zasužnjenosti in lahko

- 115-

uživaš življenje v njegovi polnosti, potem ko so se strahotne črne sence za zmeraj razpršile.

Storite lahko še nekaj boljšega - kadilcu dajte v branje to knjigo.

Zelo pomembno je, da ga ne potolčemo še z napadi, češ da zastruplja zrak ali daje kako drugače nečist. Na splošno slišimo, da so povsod prav bivši kadilci v tem pogledu najslabši. Tako mnenje ima svoj vzrok, mislim, da izhaja iz "metode moči volje". Ker seje bivši kadilec sicer rešil razvade, ne pa vseh sledi pranja možganov, del njega še vedno misli, da se žrtvuje; čuti, da je ranljiv in zato iz naravnega obrambnega mehanizma napada kadilca v sebi. To utegne pomagati bivšemu kadilcu, kadilcu s tem ni niti najmanj ustreženo. Samo svoje bodice bo nastavil, samo še slabše se bo počutil in le še močnejšo potrebo po tolažilni cigareti bo imel.

Za milijone kadilcev je glavni povod, da se odrečejo kajenju, sprememba splošnega nazora v družbi, toda ta sprememba jim odločitve ne olajša. Nasprotno, občutno jim jo otežuje. Večina kadilcev danes misli, da se odvajajo iz zdravstvenih razlogov, vendar ni čisto tako. Ogromno zdravstveno tveganje je sicer na zunaj glavni povod za prenehanje kajenja, toda kadilci so se v teku desetletij nakadili do smrti, ne da bi bili pokazali kakšne konsekvence. Glavni vzrok za vse pogostejše opuščanje kajenja je, da družba končno spoznava kajenje kot to, kar je: splošna zasvojenost z drogo. Užitek je bil vedno iluzija; ta nazor uniči iluzijo, in kadilcu ne ostane nič več.

Popolna prepoved kajenja na londonski podzemski železnici je primer dileme, v katero je ujet kadilec. Tako je bodisi konsekventen: "No, dobro. Če na podzemski železnici ne smem kaditi, bom pač uporabljal druga prevozna sredstva," pri čemer si bodo morali upravljavci podzemske železnice zatakniti za klobuk precejšnje prihodke, bodisi reče: "Dobro. To mi bo pomagalo, da bom manj kadil". Namesto da bi v vagonu pokadil eno ali dve cigareti, ki bi ju tako ne mogel uživati, se mora eno uro vzdržati. Med to prisilno vzdržnostjo pa ne trpi le psihično, ko čaka na prvo nagraditev, temveč njegovo telo nujno zahteva nikotin - in aaaaah, kako krasna bo naslednja cigareta, ko jo bo končno smel pokaditi!

Prisilna vzdržnost ne zmanjšuje tobačne porabe, ker kadilec kadi le še več, ko končno sme. Samo potrditev svojega mnenja dobi, namreč kako dragocene so cigarete in kako močno odvisen je od njih.

Žal ugotavljam, da najbolj zahrbtno deluje prisilna abstinenca pri nosečnicah, dopuščamo, da naše nesrečne najstnike bombardirajo z množično reklamo, ki jih v prvi vrsti prisili v zasvojenost. V času, ki je za mlade ženske verjetno največji stres njihovega življenja in v katerem je torej njihovo zmotno usmerjeno poželenje po cigareti največje, medicinci zahtevajo od njih, naj zaradi grozeče nevarnosti za plod nehajo kaditi.

116-

Mnogim to ne uspe in trpe vse življenje zaradi občutkov krivde, čeprav ne morejo nič za to. Mnogim pa uspe in se tega vesele; mislijo si: "Čudovito, to delam za svojega otroka in v devetih mesecih bom tako ali tako tega ozdravljena". Potem pridejo popadki in strah pred porodom, nato pa eden najlepših vrhuncev v življenju. Bolečine in strah so mimo, dete je tu. In stari sprožilni mehanizem začne delovati. Pranje možganov je pustilo sledi in skoraj še preden prerežejo popkovino, ima mlada mati v ustih cigareto. Tako brezmejno je srečna, da sploh ne opazi, kako ogabnega okusa je cigareta. Nima namena, da bi spet postala zasvojena: "Samo to cigareto!" Prepozno! Že spet je zasvojena. Nikotin se je spet prikradel v njeno telo. Vzplamti staro poželenje in če ne začne spet takoj redno kaditi, ji bo verjetno poporodna depresija zadala zadnji udarec.

Čeprav so zasvojenci s heroinom po zakonu kriminalci, se družba upravičeno sprašuje: "Kaj lahko storimo, da bi pomagali tem usmiljenja vrednim ljudem?" Do kadilcev bi se morali vesti prav tako. Kadilec ne kadi zato, ker bi tako rad kadil, pač pa zato, ker misli, da mora, in v nasprotju s heroinskim odvisnikom mora leta in leta trpeti psihične in telesne muke. Vedno pravimo, da je hitra smrt boljša od počasne, torej ne zavidajte ubogim kadilcem.

VAŠE SOČUTJE POTREBUJE!

- 117-

44. Nasvet nekadilcem

POMAGAJTE KADILCEM MED SVOJIMI PRIJATELJI IN SORODNIKI - PRIPRAVITE JIH DO TEGA, DA BODO PREBRALI TO KNJIGO.

Najprej se seznanite z vsebino te knjige, razmislite o njej, potem pa se skušajte preseliti v kožo kadilca.

Ne silite kadilca, naj prebere knjigo, ne skušajte ga odvaditi kajenja z očitki, da si uničuje zdravje in da meče denar skozi okno. To ve bolje od vas. Kadilci ne kadijo zaradi užitka, ki naj bi jim ga nudile cigarete, ali zato, ker bi preprosto radi kadili. To sebi in drugim samo dopovedujejo, da bi ohranili samospoštovanje. Kadijo, ker se čutijo odvisne od cigaret, ker verjamejo, da z njihovo pomočjo pridejo do sprostitve, življenjske radosti in samozaupanja, ker so prepričani, da bi bilo življenje brez cigaret nesmiselno. Če boste skušali kadilca prisiliti, da bi nehal, se bo počutil kot žival v kletki in samo še bolj ga bo skominalo po cigareti. Morda bo postal skriven kadilec in potem bo cigareta postala zanj le še dragocenejša (glej 26. poglavje).

Namesto tega se osredotočite na drugo plat medalje. Povežite ga z drugimi hudimi kadilci, ki so kajenje opustili (milijone jih je). Ti naj jim povedo, da so bili nekoč prepričani, da se do konca življenja ne bodo rešili zasvojenosti, in koliko čudovitejše je njihovo življenje zdaj, ko so nekadilci.

Ko ga boste prepričali, da lahko neha kaditi in bo začel verjeti v svoje sposobnosti, da lahko neha kaditi, bo postal notranje dostopen za našo razlago. Pokažite mu, kako hudo abstinenčni pojavi načenjajo njegovo zaznavo stvarnosti; cigarete mu ne dajo nove energije, nasprotno, spodkopljejo njegovo samozaupanje in so krive za njegovo razdraženost in napetost.

Tedaj je pravi trenutek, da sam prebere knjigo. Mislil si bo, da ga čaka bombardiranje strani dolgih navedb o pljučnem raku, obolenjih srca ipd. Razložite mu, da se ta knjiga loteva zadeve povsem drugače, daje soočenju z boleznimi posvečen le delček vsebine.

POMAGAJTE MU MED OBDOBJEM ODVAJANJA.

Ali zdaj bivši kadilec resnično še trpi ali ne, mu preprosto štejte v dobro, daje tako. Ne skušajte ga prelisičiti za njegovo trpljenje s tem, da ga opomnite, kako preprosto je nehati kaditi; to lahko sam spozna iz knjige. Namesto tega mu vedno znova povejte, kako ponosni ste nanj, koliko boljši je njegov videz, koliko prijetneje diši, koliko lažje diha. Skrajno pomembno

- 118-

je, da ga ne nehate podpirati. Če se kadilec loti poskusa, da bi se odvadil kajenja, mu lahko začetni zanos in pozornost, ki mu ju poklanjajo prijatelji in tovariši, pomaga čez prvo obdobje "suše". Toda človek vse prehitro pozablja; zato ga zavestno naprej vzpodbujajte s pohvalo.

Ker o kajenju ne govori, morda mislite, daje nanj že čisto pozabil, zato se v pogovoru izmikate tej temi. Pri "metodi moči volje" je večinoma primer obraten, saj je kadilec nagnjen k temu, da kot obseden ne misli na nič drugega več. Ne bojte se lotiti te teme v pogovoru, zasipajte ga še naprej s pohvalo; vam bo že rekel, če ne bo maral, da ga spominjate na kajenje.

Potrudite se tudi, da mu boste med odvajanjem prihranili kolikor mogoče stresa. Potrudite se mu z malimi radostmi in užitki zasladiti življenje.

Tudi za nekadilce je lahko to obdobje naporno. Ce je kak član skupine razdražen, lahko okrog sebe zaseje slabo voljo. Oborožite se notranje proti slabi volji bivšega kadilca. Morda jo bo sprostil na vas, toda ne vrnite mu milo za drago; prav tedaj najbolj potrebuje vašo pohvalo in sočutje. Ce ste sami razdraženi, vas prosim, da se potrudite in mu tega ne pokažete.

Eden od trikov, ki sem jih uporabljal med svojim odvajanjem po "metodi moči volje", je bil v tem, da sem uprizoril sceno, napad besa, in upal, da bo žena ali kateri mojih prijateljev rekel: "Ne morem več gledati, kako trpiš. Pokadi v božjem imenu eno cigareto". Potem namreč kadilec ne izgubi ugleda, saj se ni "vdal" svoji zasvojenosti - takorekoč predpisali so mu jo. Ce se vas bo bivši kadilec lotil s to zvijačo, mu nikoli ne dajte podpore, da bi kadil. Namesto tega recite: "Če imajo cigarete pri tebi tak učinek, se lahko na kolenih zahvališ bogu, da boš tega kmalu rešen. Dobro, da si zmogel toliko poguma in imel toliko zdrave pameti, da si nehal".

- 119-

Finale: Pomagajte napraviti konec temu škandalu

Kajenje imam za največji škandal zahodne družbe, vključno z atomskim orožjem.

Podlaga civilizacije, vzrok, zakaj je species človek toliko napredoval, je naša sposobnost, da svoje vedenje in svoje izkušnje posredujemo drug drugemu in tudi bodočim generacijam. Celo manj razvite živalske vrste spoznajo potrebo po tem, da svoj naraščaj posvarijo pred lovskimi zankami življenja.

Dokler ne bodo uporabili atomskih orožij, ni nobenih problemov. Zagovorniki atomskih bojnih sistemov lahko še naprej samodopadljivo razglašajo: "Ta orožja čuvajo mir". Če bo katera teh bomb eksplodirala, bo tako in tako rešila problem kajenja, in politiki bodo pobrali spet točko zase, ker ne bo nikogar več, ki bi jih poklical na odgovornost: "Zmotili ste se". (Sprašujem se, če politiki niso morda zato zagovorniki atomskih orožij.)

Sem hud nasprotnik atomskega orožja in moram vsaj priznati, da se take odločitve sprejemajo v dobri veri, v poštenem prepričanju, da je to v dobrobit človeštva; toda kar zadeva kajenje, so dejstva dobro znana. Morda so med prvo svetovno vojno resno verjeli, da cigarete dajejo pogum in samozaupanje. Danes organi oblasti vedo, da to ne drži. Poglejte vendar današnje reklame za cigarete. Prav nič si ne laste pravice do tega, da bi poklanjale sprostitev in užitek. Samo izjave o velikosti cigaret in kakovosti tobaka boste našli. Zakaj naj bi nam bila sploh važna velikost in kakovost strupa?

Hinavščina je neverjetna. Naša družba se zgraža nad tistimi, ki vdihavajo lepila, in nad heroinskimi zasvojenci. V primerjavi s kajenjem sta to samo lepotni napaki v naši družbi. Šestdeset odstotkov prebivalstva je bilo ali je zasvojenega z nikotinom; večina med njimi je dala svojo celotno "žepnino" za cigarete. Vsako leto si desettisoči uničijo življenje, ker so zapadli tej odvisnosti. Kajenje je z velikim naskokom najpogostejši vzrok smrti v zahodni družbi - kdo pa ima največji dobiček od tega? Naše ljubo ministrstvo za finance. Z bedo nikotinskih zasvojencev zasluži letno milijarde, tobačna industrija pa sme za milijonske vsote letno propagirati strupeno govno.

Kako prebrisano, da tobačni proizvajalci svarilni napis tiskajo na zavojček, da mora naša vlada odriniti nekaj denarja za izobraževalne kampanje, za oddaje o nevarnosti raka, o zadahu, amputiranih nogah... To jim daje moralno opravičilo, da rečejo: "Posvarili smo vas pred nevarnostjo. Imeli ste svobodno izbiro". Kadilec nima nič več izbire kakor zasvojenec s heroinom. Kadilci ne sprejemajo odločitve, da se bodo v nekem trenutku zasvojili; zvabijo jih v prefinjeno past. Ko bi kadilci imeli resnično izbiro, bi

120-

jutri zjutraj ne bilo nobenih kadilcev več, razen mladostnikov, ki pravkar začenjajo kaditi v veri, da lahko kadarkoli nehajo.

Zakaj se tukaj meri z dvojnimi merili? Zakaj veljajo zasvojenci s heroinom sicer za kriminalce, vendar se lahko registrirajo kot odvisniki in dobijo brezplačno heroin in ustrezno zdravniško oskrbo, da bi se rešili svoje zasvojenosti? Pa se poskusite - tako, za šalo - registrirati kot zasvojenec z nikotinom. Se cigaret vam ne bodo dali po lastni ceni! Plačati morate trikratno ceno, in vsakič, ko je državna blagajna prazna, finančni minister poviša davke na tobak. Kot da bi kadilci že ne imeli zadosti problemov!

Če greste k zdravniku in ga prosite za pomoč, vam bo odgovoril: "Nehajte te s tem, kajenje vas bo ugonobilo," (skratka, tisto, kar ste že vedeli), ali pa vam bo predpisal žvečilno gumo, za katero boste morali plačati (prispevek za recept) - vsebuje pa natanko tisto drogo, ki seje hočete rešiti.

Zastraševalne kampanje kadilcu ne pomagajo. Samo otežujejo mu prenehanje kajenja. Spravijo ga v paniko, to pa v njem vzbudi le še močnejšo slo po kajenju. Se najstnikom ne morete preprečiti, da bi ne začeli kaditi. Najstniki vedo, da kajenje človeka ubija, vedo pa tudi, da te nevarnosti zaradi ene cigarete ni. Ker je kajenje tako razširjeno, bo najstnik prej ali slej poskusil eno samo cigareto, pa naj bo zaradi pritiska družbe ali iz radovednosti. In ker je cigareta tako ogabnega okusa, bo verjetno postal odvisen.

Zakaj mirno gledamo ta škandal? Zakaj država (mišljena je Anglija; op.prev.) končno ne organizira res učinkovite kampanje? Zakaj ne pove, da je nikotin droga in smrtni strup, ki niti ne pomirja niti ne daje samozaupanja, temveč uničuje našo življenjsko silo, zakaj nam ne pove, daje pogosto ena sama cigareta dovolj, da človeka napravi zasvojenega?

Spominjam se, kako sem bral "Časovni stroj" H.G. Wellsa. Knjiga opisuje dogodek v daljni prihodnosti, ko neki moški pade v reko. Njegovi spremljevalci topo kot živina čepe na obrežju, neobčutljivi za obupne krike. To vedenje se mi je zdelo nečloveško in pošteno zastrašujoče. Menim, da se je vsesplošna ravnodušnost do problema kajenja, ki seje razpasla v družbi, približala temu dogodku. V Angliji turnirje v metanju kopja sponzorira tobačna industrija. Igre prenašajo na TV v najbolj gledanem času. Publika kriči od vneme. Potem pokažejo igralca, ki si prižge cigareto. Predstavljajte si naval ogorčenja, ko bi turnir sponzorirala mafija in bi pokazali igralca, heroinskega zasvojenca, kako si vbrizga "šus" v roko?!

Zakaj negibno gledamo, kako družba dovoljuje, da mladi ljudje, ki jim nič ne manjka, drago plačujejo za privilegij, da se fizično in psihično uničujejo in doživljenjsko zasužnjujejo, doživljenjsko vegetirajo v umazaniji in bolezni?

121 -

Morda mislite, da pretiravam. To ne drži. Moj oče je umrl v začetku Abrahamovih let - krivo je bilo kajenje. Bil je krepak moški in bi lahko živel še danes.

Sam verjamem, da sem pri svojih štiridesetih za las ušel smrti, čeprav bi vzrok smrti ne pripisali kajenju, temveč možganski krvavitvi. Zdaj živim življenje svetovalca; poiščejo me ljudje, ki jih je bolezen naredila za pohabljence ali pa so v zadnjih stadijih. In če se boste potrudili razmisliti, verjetno veliko takšnih ljudi poznate tudi sami.

Danes v družbi veje nov veter. Snežena kepa se je začela kotaliti in upam, da bo ta knjiga pripomogla k temu, da bo kepa sprožila plaz.

Tudi vi lahko pomagate, če boste ponesli misli te knjige naprej.

- 122-

OPOZORILO ZA KONEC

Pridružili ste se milijonom bivših kadilcev, ki so mislili, da se ne bodo mogli nikoli osvoboditi iz suženjstva, a so vendarle utekli zasvojenosti z nikotinom. Čestitamo!

Zdaj lahko vse svoje nadaljnje življenje uživate kot srečni nekadilec. Da bi bilo res tako, upoštevajte, prosim, le teh nekaj preprostih napotkov:

Imejte to knjigo na hitro dosegljivem mestu, da boste lahko brž pogledali vanjo, če bo treba. Nikar je ne izgubite, posodite ali dajte naprej!

Če se vam bo zgodilo, da boste vendarle začutili zavist do kakega kadilca, se spomnite, da bo on zavidal vam. Vam se ni treba odrekati. On pa se mora.

Ne pozabite, da niste uživali ob misli na to, da ste kadilec. Zato ste tudi nehali kaditi. Uživate ob dejstvu, da ste nekadilec.

Nikoli ne podvomite v svojo odločitev, da ne boste nikoli več kadili. Sami veste, daje ta odločitev prava.

Če vas bodo kdaj začele obletavati misli na: "Najpokadim cigareto?", se spomnite, da "ene" cigarete ni. Torej se vprašanje ne glasi: "Najpokadim cigareto?", temveč: "Bi spet rad postal kadilec. Ves dan vse dni, bi spet rad vtikal te reči v usta in jih prižigal?" Odgovor:

"NE! HVALA BOGU - SVOBODEN SEM!"

123-

______________________

Transferred using www.toMyKindle.com